Справа № 495/2067/18
Провадження № 1-кп/947/307/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004299 від 07.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ

До Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004299 від 07.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Ухвалою суду кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання, відповідно ч.1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вказуючи що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам КПК України.

Судом належним чином неодноразово приймалися передбачені законом необхідні заходи щодо виклику в суд потерпілого. Однак, потерпілий, належним чином повідомлений про дату та час підготовчого судового засідання, в судові засідання не з`являється, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав, тому суд в порядку ст.315, ст.325 КПК України підготовче судове засідання провів у відсутність потерпілого.

Захисник ОСОБА_4 заявив суду письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , посилаючись на доводи, викладені у письмовому клопотання, підтримав заявлене клопотання, просив суд його задовольнити та зазначив, що обвинувальний акт підлягає поверненню з наступних підстав.

Захисник вважає, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не конкретне і не точне, із формулювання обвинувачення не можливо встановити, у чому ж обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, не зазначено місце та час вчинення правопорушення, і взагалі залишається незрозумілим, з яких підстав ОСОБА_6 є потерпілим і у зв`язку з чим йому спричинено матеріальну шкоду; в обвинувальному акті обвинувачення стосується не лише особи, якій висунуте обвинувачення, а саме ОСОБА_5 , а також стосовно ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого постановою СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 17.05.2015 року кримінальне провадження було закрито відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; обвинувальний акт по своїй суті є обвинувальним актом ОСОБА_7 , при цьому правонаступників ОСОБА_7 не було залучено в якості учасників в ході досудового розслідування кримінального провадження, що порушувало права останніх; в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 перебував в статусі депутата Монашівської сільської ради 7 скликання. При цьому, повідомлення про підозру від 20 червня 2019 року ОСОБА_5 підписав прокурор Одеської області ОСОБА_8 , а вручив прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 в порушення норм ч.2 ст.481 КПК України станом на 20 червня 2019 року.

Захисник вважає, що допущені органом досудового розлідування порушення свідчать про порушення права на захист ОСОБА_5 , оскільки особливий порядок кримінального провадження є додатковою правовою гарантією дотримання прав обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Дослідивши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК та кримінального законодавства України, оскільки органом досудового розслідування допущені істотні порушення вимог чинного законодавства України, в тому числі порушення права обвинуваченого на захист.

П. 3 ст.314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Суд вважає необхідним обвинувальний акт з додатками повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті в порушення ст.291 КПК України викладене формулювання обвинувачення є не конкретним і не точним, а саме з формулювання обвинувачення неможливо встановити, у чому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, не зазначено місце та час вчинення правопорушення.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Крім того, в обвинувальному акті обвинувачення висунуте не лише ОСОБА_5 , а також стосовно ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 17.05.2015 року закрито кримінальне провадження за № 0001755 від 19.06.2014 року за ч. 3 ст. 358 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Судом встановлено, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення стосується ОСОБА_7 , при цьому правонаступників ОСОБА_7 не було залучено в якості учасників в ході досудового розслідування кримінального провадження, що порушувало права останніх.

Враховуючи постанову Верховного суду від 02.09.2020 року, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 02.03.2021 року зазначено, що під час розгляду обвинувального акту попереднім складом суду, не забезпечено прав, свобод і інтересів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та не вжито заходів про залучення їх до кола учасників кримінального провадження.

Викладене свідчить про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004299 від 07.10.2016 року не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням прав, свобод і інтересів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , визначення їх як сторони кримінального провадження, та формулювання обвинувачення в частині прав, свобод і інтересів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував в статусі депутата Монашівської сільської ради 7 скликання, тобто на нього розповсюджуються положення закону про особливий порядок кримінального провадження.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.481 КПК України, письмове повідомлення про підозру депутату місцевої, селищної ради здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.

У п.1 ч.1 ст.481 КПК України передбачено, що повноваження щодо здійснення письмового повідомлення про підозру надаються Генеральному прокурору, його заступнику або керівнику регіональної прокуратури, тобто вказані конкретно визначені КПК України посадові службові особи, і цей перелік є виключним.

Натомість, ч.2. ст.481 КПК України передбачено, що генеральний прокурор (виконувач обов`язків Генерального прокурора), його заступник, керівник обласної прокуратури може доручити іншим прокурорам здійснити письмове повідомлення про підозру особам, визначеним частиною першою цієї статті, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 278 цього Кодексу. Зазначена стаття КПК України доповнена частиною другою згідно із Законом № 187-IX від 04.10.2019 року.

Таким чином, ч.2 ст.481 КПК України станом на 20 червня 2019 року не діяла, а тому, прокурор Одеської області ОСОБА_8 не мав законних підстав доручити прокурору Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 вручити повідомлення про підозру депутату селищної ради ОСОБА_5 , тобто повідомлення про підозру депутату селищної ради ОСОБА_5 міг здійснити на той час виключно прокурор Одеської області ОСОБА_8 .

Викладені обставини свідчать про суттєве порушення прав ОСОБА_5 , а саме порушення права на захист, оскільки особливий порядок кримінального провадження є додатковою правовою гарантією дотримання прав обвинуваченого.

Крім того, недотримання положень процесуального закону при повідомленні ОСОБА_5 про підозру, слід розглядати як відсутність такого повідомлення взагалі, що унеможливлює з`ясування питання про дотримання органом досудового розслідування строків досудового розслідування, оцінки доказів з точки зору їх допустимості, як зібраних в межах строку досудового розслідування, і, відповідно, унеможливлює прийняття рішення відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до Постанови Верховного суду від 19 лютого 2019 року у справі №349/1487/14-к, у випадку коли у вчиненні злочину підозрюється особа, щодо якої згідно з приписами ст.480 КПК передбачено здійснення особливого порядку кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру такій особі повинно бути вручене безпосередньо посадовими особами органів прокуратури, визначеними у пунктах 1 - 4 ч. 1 ст. 481 КПК, і здійснення такої дії не може бути передоручене.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема у п.262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, то у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні за юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінські проти Австрії», №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п 52: рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії , №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії»,№42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос прози Угорщини», п. 47).

Враховуючи вищезазначені встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що допущені порушення чинного законодавства України, які не виявив прокурор при затвердженні обвинувального акту, є істотною перешкодою для призначення зазначеного кримінального провадження до судового розгляду, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення вищевикладених порушень чинного законодавства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 18, 42, 45, 46, 314-317, 337, 369-372, 409, 412 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004299 від 07.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України повернути прокурору Київської окружної прокуратури м.Одеси для усунення недоліків обвинувального акту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1