Справа № 330/2015/21
Провадження № 1-і/333/60/22
У Х В А Л А
Іменем України
18 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України про продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И В:
Прокурор Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0000150 від 17.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 19.05.2021 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 14.07.2021 року, ухвалами Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.09.2021 року, 02.11.2021 року, 24.12.2021 року та 16.02.2021 року, ухвалами Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2022 року, 03.06.2022 року, 28.07.2022 року продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розпорядження Голови Верховного суду України № 4/0/9-22 від 14.09.2022 року, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, а саме змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 21.11.2022 року.
Прокурор направив до суду клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст. 177 КПК України ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що були підставою для його обрання, не зникли.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, з підстав викладених у ньому, просив його задовольнити.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він вже тривалий час перебуває під вартою, останній рік його кримінальне провадження не розглядається, суд лише продовжує йому строк дії запобіжного заходу. Він раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, а саме: одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також має постійне місце проживання у м. Дніпро, де мешкав разом із сім`єю до затримання. Всі свідки по даному кримінальному провадженні на теперішній час перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, тому ніякого незаконного впливу на них він вчиняти не може, та і наміру такого не має. Намірів переховуватися від суду він не має, він хоче, щоб його справа далі розглядалася в суді. Та просить суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого проти даного клопотання заперечував, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також пояснив, що дійсно на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно обвинуваченого, однак на сьогодні м. Мелітополь є тимчасово окупованою територію, приміщення вищевказаного суду зайнято окупаційною владою, справи, які знаходилися у провадженні суду, знищені. Тривалий час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 не розглядається, обвинувачений весь цей час залишається під вартою, що на думку захисника, є підставою для його подальшого звернення до Європейського суду для захисту його порушених прав.
Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.
Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З поданих матеріалів суд вбачає, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2022 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до 21.11.2022 року.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані у клопотанні прокурора.
При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_5 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: соціальні зв`язки: одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його майновий стан (займається підприємницькою діяльністю фізична особа-підприємець), раніше не судимий.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким характеризується позитивно. Також має постійну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховувати від суду, впливати на очевидців кримінального провадження.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд вважає, що вказані вище ризики відносно останнього також продовжують існувати. Водночас, ці ризики зменшилися до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку домашній арешт.
Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Зменшення встановленого ризику судом вбачається із сукупності певних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться під вартою тривалий термін.
Згідно зі ст. ст.7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Прокурором у судовому засіданні відносно ОСОБА_5 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (у даному випадку домашнього арешту), останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вбачає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.
Разом тим, з урахуванням обставин справи і наявних ризиків, суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останньої за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово з застосуванням електронного засобу контролю з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за першою вимогою; не відлучатися з м. Дніпра без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Виконання ухвали доручити Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області. Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору і направити начальнику Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для виконання.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 , по 17.01.2023 року (включно) з застосуванням електронного засобу контролю.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати своє місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за першою вимогою;
2) не відлучатися з м. Дніпра без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;
3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під-варти негайно після проголошення цієї ухвали.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1