Справа № 755/8541/22
№ 1-кп/755/1324/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002296 від 11.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні дитину 2005 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, відповідно до якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також, у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності потерпілої.
ОСОБА_3 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях у її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим, викликав у ОСОБА_5 погіршений психоемоційний стан, що призвело до вразливості, невпевненості в собі та розгубленості.
Так, ОСОБА_3 , 14.05.2022 року, о 22 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
26 липня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і призначено покарання у виді штрафу.
Крім того, ОСОБА_3 , 18 червня 2022 року, о 16 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і призначено покарання у виді штрафу.
Крім того, ОСОБА_3 , 20.06.2022 року, о 23 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_3 постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і призначено покарання у виді штрафу.
Будучи особою, неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання, маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство щодо матері ОСОБА_5 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.
Вказані дії з боку ОСОБА_3 змусили ОСОБА_5 звернутись до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме про те, що 10.08.2022 року, ОСОБА_3 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом.
10 серпня 2022 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , у ході якого, висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи свою матір ОСОБА_5 .
Крім того, вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та змусили останню звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.
Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру №103/42-611 від 31.08.2022 року, у ОСОБА_5 за період співпраці спостерігалось виснаження, яке характеризувалося повною втратою почуття власної гідності, тривожний стан, депресивний настрій, почуття образи на сина. Ситуація психологічного насильства призвела до вразливості та розгубленості, відчуття страху та безпорадності. З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ст. 126-1 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся та показав, що викладені в обвинувальному акті обставини повністю відповідають дійсності, він вже зробив для себе відповідні висновки. Зазначив, що тривалий час не вживав алкогольні напої, однак, у подальшому та в день подій, які були систематичними, вжив алкогольні напої, на ґрунті чого, вчиняв відносно своєї матері ОСОБА_5 домашнє насильство, кричав, ображав, лаявся, принижував, у зв`язку з чим, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. На даний час, він намагається не конфліктувати з мамою, пообіцяв останній, що більше не буде вживати алкогольні напої та протягом останніх двох місяців стримується від вживання алкогольних напоїв та сварки припинилися. Розуміє, що його дії призвели до погіршення у мами емоційного стану, а тому, зобов`язується у подальшому нічого протиправного не вчиняти та допомагати сім`ї.

Покази ОСОБА_3 послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: відповіді з Дніпровського районного в місті Києві Центру соціальних служб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103/42-611 від 31.08.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 29.08.2022 року та 31.08.2022 року звернулася до психолога центру щодо вчинення над нею домашнього насильства з боку її сина ОСОБА_3 та отримала дві психологічні консультації щодо мінімізації наслідків домашнього насильства. У процесі консультування у клієнтки помічалося виснаження, яке характеризувалося повною втратою почуття власної гідності, тривожний стан, депресивний настрій, почуття образи на сина. Зі слів клієнтки її син не працює, зловживає алкогольними напоями та вчиняє сварки. Ситуація психологічного насилля призвела до вразливості та розгубленості. Зі слів клієнтки, вона відчуває страх та безпорадність. ОСОБА_5 рекомендовано продовжити психологічні консультації. Зокрема, було досліджено матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто, умисне систематичне вчинення психологічного насильства (ст. 126-1 КК України) відносно потерпілої ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та емоційної залежності потерпілої особи, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, словесно ображав, погрожував, висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою, принижував та залякував, що призвело до психологічних страждань та емоційної залежності останньої, втрати почуття власної гідності, тривожного стану, депресивного настрою, почуття образи на сина ОСОБА_3 , відчуття страху та безпорадності.

Також, відповідно до п. п. 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До того ж, п. 7 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб: батьки (мати, батько) і дитина (діти).

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, однак, перебуває на обліку лікаря-нарколога з 11.09.2013 року з діагнозом: «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю Стан відміни», раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді громадських робіт.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя