УХВАЛА

Іменем України

25.01.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0002668 від 28.11.2022 року клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся із указаним клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в якому послався на те, що у провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0002668 від 28 листопада 2022 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.11.2022 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_5 перебував в магазині «Санді», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 60.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону торгівельної марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 11» об`ємом пам`яті на 4 GB RAM 128 GB ROM IMEІ1:24827, IMEІ2:24835, який належить потерпілій ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, підійшов до касового відділення та шляхом вільного доступу дістав з нижнього стелажу для речей мобільний телефон торгівельної марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 11» об`ємом пам`яті на 4 GB RAM 128 GB ROM IMEL1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , вартістю 9 200 гривень, заховавши його під жіночу сумку, яку в подальшому заклав під правий пах та покинув приміщення магазину, таким чином викравши його.

В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 9 200 гривень.

Таким чином, як вказує слідчий, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

За змістом клопотання, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду місця події від 27.11.2022;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду предмета від 28.11.2022;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду предметів 28.11.2022;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 28.11.2022;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .

Оскільки заявлені ризики, а саме переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, а також враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, слідчий за погодженням із прокурором просить продовжити строк застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_3 підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Слідчий додатково зазначив, що клопотання близько 09:00-09:30 було надано ОСОБА_5 , однак підозрюваний відмовився в присутності конвою його отримувати. За словами слідчого, в рамках даного кримінального провадження ще необхідно отримати висновок товарознавчої експертизи, який на днях повинен надійти. У подальшому якщо підозрюваний матиме бажання давати показання, то можливо бути проведений слідчий експеримент. Додав, що строк досудового розслідування завершується 29.01.2023 року, так як підозра вручена 29.11.2022 року. На запитання слідчого судді зазначив, що строк досудового розслідування не продовжувався.

За словами прокурора, строк досудового розслідування завершується 29.01.2023 року, але оскільки це вихідний день і сторона обвинувачення сподівається завершити досудове розслідування до цього дня, то виникла необхідність у зверненні з відповідним клопотанням.

У свою чергу захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки у ньому не викладені обставини, передбачені п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України. Крім того, слідчий перелічив ризики з минулого клопотання, проте не обґрунтував, що вони з того часу не зменшилися. Також відсутні докази ухилення його підзахисного від явки до суду після обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає разом із бабусею, 1946 року народження.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2022 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, обчислюючи строк тримання під вартою з 13 год. 00 хв. 28 листопада 2022 року, із правом внесення застави. Строк дії ухвали встановлено до 13 год. 00 хв. 26 січня 2023 року.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноситься до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, які слугували підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, мова йде про ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду або вчинення іншого кримінального правопорушення (п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки згідно з матеріалами клопотання ОСОБА_5 був затриманий не на місці вчинення злочину, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення майнових злочинів, до судів скеровано понад десяток обвинувальних актів відносно останнього, підозрюваний офіційно не працює та не має постійного доходу.

Зважаючи на наведені у клопотанні та встановлені в засіданні обставини, пояснення учасників, у тому числі з огляду на майновий стан та репутацію підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у кримінальному правопорушенні, ризик повторення протиправної поведінки, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Із матеріалів клопотання (протокол затримання, протокол допиту підозрюваного, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного) слідує, що 28.11.2022 ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Із урахуванням викладеного та положень статтей 197, 199, 219 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 до 28 січня 2023 року. Відтак клопотання підлягає задоволенню частково.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 199, 219, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 год. 00 хв. 28 січня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 13 год. 00 хв. 28 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя