ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/128/22 Номер провадження 11-кп/814/1528/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харків від 08 лютого 2022 року,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування на підставі ст.72 КК України строку попереднього ув`язнення в строк покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Зідьки Зміївського р-ну Харківської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, засудженому в даному провадженні
24 липня 2019 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлене рішення місцевий суд мотивував відсутністю підстав для застосування щодо засудженого положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, оскільки він учинив кримінальні правопорушення після скасування даного Закону України.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харків від 08 лютого 2022 року та зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року, та безпідставно не застосував до нього приписи ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Учасники судового провадження належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду провадження. ОСОБА_6 заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 подав до місцевого суду клопотання про зарахування йому в строк покарання у вигляді 5 років позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі при його засудженні за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України (а.п.1).

Зазначені доводи, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки місцевого суду та обгрунтовано визнані безпідставними з наведенням докладних мотивів постановленого рішення.

Так, ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

За змістом правового висновку щодо застосування норми права Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 серпня 2018 року (справа №663/537/17, провадження №13-31кс18), під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) лише у випадку, якщо кримінальне правопорушення особою вчинено до 20 червня 2017 року (включно).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 серпня 2018 року слідчим суддею Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та цього ж дня взято його під варту, що підтверджується відповідним рапортом (а.о.с. 1-2, 4).

ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений 24 липня 2019 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 30 листопада 2018 року більш суворим покаранням за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року призначено засудженому остаточне покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ухвалено обчислювати з 20 серпня 2018 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку день за день (а.о.с.33-39).

За наведеним вище вироком ОСОБА_6 учинив кримінальні правопорушення в проміжок часу з 25 квітня до 16 серпня 2018 року, тобто після 20 червня 2017 року, а тому застосування щодо нього дії Закону України в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року та зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення в подвійному розмірі є неприйнятним.

Більше того, навіть за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року, що враховувався при призначенні засудженому остаточного покарання, апелянт вчинив кримінальне правопорушення також після 20 червня 2017 року (14 травня 2018 року). При цьому, як слушно звернуто увагу судом першої інстанції, за цим вироком ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався та відповідно й попереднє ув`язнення не застосовувалось.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого, а доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування в оскаржуваній ухвалі положень ч.5 ст.72 КК України не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються на довільному тлумаченні названого вище правового висновку касаційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити першій судовій інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харків від 08 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4