№ 1-кп/756/129/23
В И Р О К

іменем України

22 березня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2021 за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пирогівка Сумської області, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_12 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, а також іншої (третьої) особи, виник спільний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 з корисливих мотивів, та напад на останнього, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

Так, 07 квітня 2017 року близько 09 год. потерпілий ОСОБА_9 на власному автомобілі приїхав до заправки «Аміс», що навпроти будинку № 16 по вул. Пріорській у м.Києві, зачинив двері автомобіля та направився у напрямку вказаного будинку на роботу. Коли ОСОБА_9 проходив повз паркан, який знаходиться біля новобудови, де стояв ОСОБА_12 , останній підійшов до ОСОБА_9 з лівої сторони та кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя, а саме у скроню.

У цей же час, інша особа, яка знаходилась поруч з автомобілем марки «Volkswagen Golf 3», н.з. НОМЕР_1 , обхопив ОСОБА_9 руками, з метою придушення його волі до самооборони і блокуючи його можливість чинити опір та позбавити можливості для вільного руху. Після чого, ОСОБА_12 та інша особа, у примусовому порядку, проти волі ОСОБА_9 , помістили останнього в горизонтальному положенні на заднє пасажирське сидіння до салону автомобіля марки «Volkswagen Golf 3», н.з. НОМЕР_1 , а потім і самі сіли на заднє сидіння автомобіля та утримували ОСОБА_9 руками, щоб останній не чинив опір та не міг вільно залишити салон автомобіля. Інша особа, яка перебувала за кермом, почала керувати автомобілем.

Під час руху автомобіля, ОСОБА_9 почав чинити опір нападникам, а саме почав ногами вибивати задні праві двері автомобіля, щоб залишити салон автомобіля, де його насильно утримували. Продовжуючи реалізувати спільний умисел, ОСОБА_12 та інша особа, почали наносити численні удари в хаотичному порядку кулаками в ліву частину тулуба та в ліву ногу, в область гомілки ОСОБА_9 , тим самим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден.

Вказані особи, перебуваючи в салоні автомобіля, погрожуючи ОСОБА_9 застосуванням ножа, наказали віддати належне йому майно. ОСОБА_9 , сприймаючи погрозу застосування до нього ножа як реальну, побоюючись за своє життя чи здоров`я, віддав нападникам годинник марки «Tissot», вартістю 15 000 гривень та сумку коричневого кольору, яка матеріальної цінності не становить, всередині якої знаходились: паспорт громадянина України та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_2 та гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності не становить, грошові кошти в розмірі 10 000 гривень, грошові кошти в сумі 101 долар США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 737 гривень 13 копійок.

Цього ж дня, приблизно о 09 год. 20 хв., ОСОБА_12 та дві інші особи, приїхали до будинку № 8-А по вул. Полярній у м. Києві, де покинули салон автомобіля і зникли у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд та надали можливість ОСОБА_9 вільно залишити салон автомобіля.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на загальну суму 27 737 гривень 13 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, відмовившись давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що зранку 07 квітня 2017 року поїхав на роботу. Близько 09 год. припаркував автомобіль на АЗС «Аміс», яка розташована на перехресті вулиць Автозаводської та Полупанова (Пріорської) у м.Києві.

Перейшовши на іншу сторону дороги, побачив на узбіччі припаркований автомобіль марки «Volkswagen», з литовськими номерними знаками та капотом, який відрізнявся від кольору кузова. У вказаного автомобіля була відчинена задня права дверка, біля якої стояли два чоловіка (під час судового розгляду потерпілий впізнав вказаних чоловіків та вказав, що це були ОСОБА_12 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження). На руках у даних осіб були одягнуті рукавиці.

У момент коли потерпілий проходив повз автомобіль, ОСОБА_12 наніс правою рукою удар у ліву скроню ОСОБА_9 . Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у свою чергу, схопив його за ноги та повалив на асфальт. Після цього, вказані особи почали затягувати ОСОБА_9 , який пручався та кликав на допомогу, на заднє сидіння автомобіля.

В автомобілі ОСОБА_9 тримали ОСОБА_12 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. За кермом знаходився третій чоловік, обличчя якого потерпілий не бачив. Автомобіль рушив. ОСОБА_9 всіляко намагався унеможливити зачинення дверцяти, зокрема бив по ній та тримав її ногою. У цей час, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження почав наносити ОСОБА_9 удари по голові, а ОСОБА_12 кусав за ногу та бив по ній. Один з чоловіків сказав: «Діставай ножа, приріжемо його!». Потерпілий намагався з`ясувати, що від нього потрібно, на що йому висловили вимогу віддати годинник марки «Tissot», який коштує 15 000 грн., що він і зробив.

У подальшому, під час поїздки нападники почали кричати, що їх хтось переслідує. Заїхавши в один із дворів, у потерпілого забрали сумку з документами та грошовими коштами у сумі 10 000 грн. та 101 долар США. Після цього, вказані чоловіки вибігли з автомобіля та почали тікати. Ззаду під`їхав автомобіль марки «Ford», з якого вийшов чоловік та побіг за нападниками.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (водій автомобіля марки «Ford») суду показав, що близько 09 год. 07 квітня 2017 року їхав на роботу. На перехресті вулиць Автозаводської та Полупанова (Пріорської) у м. Києві почув хлопок з лівої строни, а потім побачив, як через перехрестя на великій швидкості проїжджає автомобіль марки «Volkswagen Golf 3», з литовськими номерними знаками та капотом, який відрізнявся від кольору кузова.

Свідок повернув слідом та помітив, як у вказаному автомобілі хтось ногами намагається вибити задні праві двері. Автомобіль рухався хаотично. ОСОБА_14 , у свою чергу, переслідував «Volkswagen» та намагався притискати його до узбіччя. При кожному наближенні до автомобіля він бачив намагання відчинити двері.

У ході переслідування, автомобіль заїхав у двір на вул. Полярній. У «Volkswagen» відкрились водійська та дві задні дверки, звідки вибігли три чоловіка, які побігли на територію школи. Потерпілий залишався в автомобілі. ОСОБА_14 побіг за чоловіками, де на футбольному полі наздогнав одного із них, з яким у свідка була словесна суперечка.

У подальшому, ОСОБА_14 повернувся до автомобіля, де потерпілий повідомив, що у нього забрали речі. У потерпілого були ссадна, він кульгав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що близько 09 год. 07 квітня 2017 року знаходився на трамвайній зупинці «Пріорська». Через дорогу на відстані 15-20 метрів він бачив автомобіль «Volkswagen Golf» на іноземній реєстрації. Поблизу автомобіля знаходились потерпілий та двоє чоловіків, один з яких був вищим за іншого.

Свідок бачив, як чоловік вищого зросту вдарив потерпілого, а той, що був нижче - хапав за ноги. Після цього, вказані чоловіки почали затягувати потерпілого, який пручався та кликав на допомогу, до автомобіля «Volkswagen». Автомобіль почав рух з відкритою задньою дверкою, оскільки потерпілий вибивав її ногою зсередини.

Згідно з протоколом огляду місця події із фототаблицями, 07 квітня 2017 року, оглянуто ділянку місцевості, за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8-А, де знаходиться автомобіль марки «Volkswagen Golf», темно-синього кольору, з реєстраціним номером НОМЕР_3 . Також, у ході вказаної слідчої дії в автомобілі виявлено та у подальшому вилучено змиви (том № 2 а.с. 9-29).

Як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 червня 2017 року, вказаної дати потерпілий ОСОБА_9 , серед осіб зображених на фотознімках, указав на фотознімок із зображенням на ньому ОСОБА_12 , зазначивши, що саме цей чоловік 07 квітня 2017 року наніс йому декілька ударі в область голови, затягував до автомобіля, де, у подальшому, кусав за ногу та забрав речі (том № 2 а.с. 73-75).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02 серпня 2017 року, цього ж дня, о 13 год. 00 хв. за адресою: Сумська обл., м. Шостка, вул. Шевченка, 27-А, було затримано ОСОБА_12 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України (том № 2 а.с. 199-201).

Згідно з протоколом обшуку від 02 серпня 2017 року, у ході проведення обшуку буд. кім. АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_12 , серед іншого, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «HTC», чорного кольору, imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , із сім-картою «Водафон» (т. 2 а.с. 132-137).

Із відомостей отриманих від операторів стільникового зв`язку, що містяться на оптичному диску, убачається, що мобільний телефон з imei: НОМЕР_4 із 22 год. 17 хв. 05 квітня 2017 року по 14 год. 56 хв. 07 квітня 2017 року знаходися у м. Києві (т. 2 а.с. 113).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 08 липня 2017 року, вказаної дати потерпілий ОСОБА_9 відтворив події нанесення йому тілесних ушкоджень та незаконного позбавлення волі шляхом поміщення до автомобіля, що мало місце 07 квітня 2017 року, близько 09 год. поблизу буд. 16, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пріорська (Полупанова).

Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .

Із відеозапису убачається наступне.

Слідчий експеримент проводиться слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 , за адресою: м. Київ, вул. Пріорська (Полупанова), поблизу буд. 16, за участі: потерпілого ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та статистів.

ОСОБА_9 повідомляє учасникам слідчої дії, що близько 09 год. 07 квітня 2017 року на АЗС «Аміс», що на перехресті вулиць Автозаводської та Пріорської (Полупанова) у м.Києві припаркував автомобіль та пішов на роботу.

У подальшому ОСОБА_9 демонструє звідки перейшов дорогу та яким чином рухався по тротуару. Потерпілий вказує, що автомобіль «Volkswagen Golf» стояв під дорогою з відчиненою задньою правою дверкою. Поряд з автомобілем знаходився чоловік («чоловік 1»), а навпроти нього, біля паркану, стояв інший чоловік («чоловік 2»), який був вищого зросту та стояв спиною до потерпілого.

Коли ОСОБА_9 проходив повз автомобіль, «чоловік 2», який стояв біля паркану, повернувся та наніс йому удар правою рукою в ліву скроню. Після удару, ОСОБА_9 намагався побігти вперед, однак вказаний чоловік хапав його за руки, одяг та продовжив наносити удари. В цей час, «чоловік 1» також почав хапати його за руки та вони разом з «чоловіком 2» почали затягувати потерпілого на заднє сидіння автомобіля.

На задньому сидінні автомобіля розміщення було наступним: «чоловік 1» сів біля лівої дверки; «чоловік 2» сів біля правої дверки; ОСОБА_9 ж розмістили вподовж сидіння, тобто голова останнього знаходилась біля «чоловіка 1», а ноги були біля «чоловіка 2».

Автомобіль почав рух з відчиненою задньою правою дверкою, оскільки ОСОБА_9 бив по ній ногою з метою недозволити її закрити. В цей час, «чоловік 1» почав наносити потерпілому удари по голові та тулубу, «чоловік 2» бив по тулубу та ногах, а потім почав кусати за ногу.

Під час руху один з чоловіків сказав: «Діставай ніж, приріжемо його!». Злякавшись вказаних дій та відчуваючи реальну небезпеку для свого життя, потерпілий почав з`ясовувати у чоловіків, що від нього потрібно, на що йому висловили вимогу віддати сумку та годинник.

Також, потерпілий повідомив, що приїхавши за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8-А, вказані чоловіки забрали його речі та залишили салон автомобіля, він же залишився в автомобілі.

Вищеописані дії, зокрема нанесення ударів, спосіб затягування до автомобіля та розміщення в його салоні - потерпілий продемонстрував з участю статистів (том № 2 а.с. 87-93, 98).

Із висновків експерта № 1625 від 04 серпня 2017 року та № 1349/Е від 25 вересня 2017 року, убачається, що при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_9 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження: 5 саден на заднє-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній передній та на задній поверхні лівої гомілки в середній третині, в проекції зовнішньої кісточки лівої гомілки (наслідком загоєння яких є описані ділянки гіперпігментації).

Локалізації та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого предмету(тів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Виявлені тілесні ушкодження, а також часові дані, наведені в медичній документації, дозволяють вважати спроможним термін їх утворення 07 квітня 2017 року.

Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк до 6 діб (том № 2 а.с. 77-80, 81-86).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_12 , його винуватість у вчиненні злочинів повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, оскільки їх показання узгоджуються, як між собою так і іншими доказами по справі, зокрема: протоколом огляду місця події із фототаблицями від 07 квітня 2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 червня 2017 року, протоколом затримання ОСОБА_12 та протоколом обшуку від 02 серпня 2017 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 08 липня 2017 року, відомостями отриманими від операторів стільникового зв`язку та висновками експертів № 1625 від 04 серпня 2017 року та № 1349/Е від 25 вересня 2017 року.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_12 , своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, дії ОСОБА_12 повинні бути кваліфіковані і за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразилися в незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_12 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким (ч. 2 ст. 187 КК України), вчинених із прямим умислом, та відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_12 .

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_12 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_12 основне покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді конфіскації усього майна, що належить йому на праві приватної власності, окрім житла, оскільки ці покарання необхідні для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого та призначеної міри покарання, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_12 статей 69, 75 КК України.

Окрім того, беручи до уваги, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2021 стосовно ОСОБА_12 залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а даним вироком останньому призначається покарання, яке він має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання обвинуваченому з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а вирок за яким ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням та даний вирок - необхідно виконувати самостійно.

Вищевказана позиція суду знаходить своє відображення, зокрема і у постанові Верховного Суду (справа № 760/26543/17; провадження: № 51-3600кмо20 від 15.02.2021).

Крім того, як встановлено під час судового розгляду та вказано у вироку ОСОБА_12 , окрім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, 07 квітня 2017 року також вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (зі змінами внесеними Законом № 2617-VIIІ від 22.11.2018), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченогоу пункті 2 цієї частини.

Вказане кримінальне правопорушення, згідно ч. 4 ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом № 2617-VIІІ від 22.11.2018), є нетяжким злочином, санкція якого підпадає під дію приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Таким чином, з урахуванням того, що з дня вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_12 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі приписів ст. 49 КК України.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження суд враховує характер та тяжкість вчинених злочинів, тяжкість призначеного обвинуваченому покарання, вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки останнього, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику вчинити нове кримінальне правопорушення чи ухилитися від суду.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

Зокрема, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у нього, ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, та напад на останнього, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_13 визначив вчинення вказаних злочинів як основний засіб для власного збагачення.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_19 з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , для реалізації спільного злочинного умислу, під час розмови розробили злочинний план своїх дій із розподілом ролей між ними.

Так, згідно розподілених ролей, ОСОБА_19 , повинен керувати автомобілем темно- синього кольору з капотом зеленого кольору марки «Volkswagen Golf 3» з литовськими номерами н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повинні сидіти на пасажирських сидіннях позаду вказаного автомобіля та після прибуття на визначене місце ОСОБА_12 повинен спостерігати за навколишньою обстановкою, після появи ОСОБА_9 подавити його волю і в разі необхідності, якщо останній буде чинити опір, застосувати до нього фізичну силу та проти його волі помістити до вказаного автомобіля, а ОСОБА_13 повинен допомагати ОСОБА_12 , проти волі ОСОБА_9 , помістити останнього до вказаного автомобіля та застосовувати фізичну силу, і в разі опору зі сторони ОСОБА_9 , також погрозу застосувати насильства, що є небезпечним для його життя чи здоров`я, а саме висунути погрозу застосувати ножа, щоб в подальшому ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безперешкодно заволоділи особистим майном останнього.

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел вищевказаної групи осіб, 07.04.2017 приблизно о 07 год. 00 хв., ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_20 на автомобілі темно-синього кольору з капотом зеленого кольору марки «Volkswagen Golf 3», н.з. НОМЕР_1 , прибули до автозаправки «Амік», яка розташована навпроти будинку № 16 по вул. Пріорській у м. Києві, для очікування появи ОСОБА_9 .

Цього ж дня приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_19 , який перебував за кермом вказаного автомобіля, виїхав з автозаправки та припаркував автомобіль на тротуарі поблизу новобудови, яка знаходиться за цією ж адресою.

Продовжуючи реалізувати єдиний злочинний умисел, ОСОБА_12 вийшов з салону автомобіля та став поблизу паркану, який знаходиться біля новобудови і спостерігав за навколишньою обстановкою. В цей час ОСОБА_13 відчинив праві задні пасажирські двері автомобіля та знаходився біля нього, а ОСОБА_19 залишився всередині автомобіля на місці водія.

Цього ж дня приблизно о 09 год. 05 хв. потерпілий ОСОБА_9 на власному автомобілі марки «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , приїхав до заправки «Амік», що навпроти будинку № 16 по вул. Пріорській у м. Києві, зачинив двері автомобіля та направився у напрямку вказаного будинку на будівельний майданчик новобудови, оскільки він працює начальником дільниці ТОВ «Спецбуд-Плюс». Так, коли ОСОБА_9 проходив повз паркан, який знаходиться біля новобудови, де стояв ОСОБА_12 , останній підійшов до ОСОБА_9 з лівої сторони та кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя, а саме у скроню.

Згідно розподілених ролей, в цей же час ОСОБА_13 , який знаходився поруч із вказаним автомобілем, обхопив ОСОБА_9 руками, з метою придушення його волі до самооборони і блокуючи його можливість чинити опір та бути позбавленим можливості для вільного руху. Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у примусовому порядку, проти волі ОСОБА_9 , тим самим порушуючи його право на свободу та особисту недоторканість, помістили останнього в горизонтальному положенні на заднє пасажирське сидіння до салону автомобіля марки «Volkswagen Golf 3», н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також сіли на заднє сидіння автомобіля та утримуючи ОСОБА_9 руками, щоб останній не чинив опір та не міг вільно залишити салон автомобіля, помістили його в горизонтальному положенні собі на ноги. ОСОБА_19 , який перебував за кермом, почав керувати автомобілем.

В цей час, ОСОБА_9 почав чинити опір нападникам, а саме почав ногами вибивати задні праві двері автомобіля, щоб залишити салон автомобіля, де його насильно утримували. Продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали наносити численні удари в хаотичному порядку кулаками в ліву частину тулуба та в ліву ногу в область гомілки ОСОБА_9 , тим самим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричинили ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді саден.

Перебуваючи в салоні автомобіля, оскільки ОСОБА_9 не припиняв чинити опір та намагався ногами вибити задні праві двері автомобіля, щоб залишити його салон, з метою придушення волі потерпілого до самооборони та можливості чинити опір, ОСОБА_12 сказав щоб ОСОБА_13 дістав ніж та зарізав ОСОБА_9 . Останній сприйняв погрозу застосування до нього ножа як реальну, побоюючись за своє життя чи здоров`я.

В подальшому, рухаючись по вул. Полярній у м. Києві у напрямку будинку № 8-А, ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які знаходились всередині салону автомобіля марки «Volkswagen Golf 3» н.з. НОМЕР_1 , заволоділи наступними особистими речами ОСОБА_9 , а саме: зірвали з лівої руки годинник марки «Tissot», вартістю 15 000 гривень та вихопили сумку коричневого кольору, яку ОСОБА_9 тримав в руках і яка матеріальної цінності не становить, всередині якої знаходились: паспорт громадянина України та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_2 та гаманець чорного кольору, які матеріальної цінності не становлять, грошові кошти в розмірі 10 000 гривень, грошові кошти в сумі 101 долар США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 737 гривень 13 копійок.

Так, цього ж дня приблизно о 09 год. 20 хв., ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 незаконно позбавивши волі ОСОБА_9 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та перешкоджаючи останньому обирати за своєю волею місцезнаходження, приїхали на автомобілі марки «Volkswagen Golf 3», н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_19 , доїхали до будинку АДРЕСА_5 . ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покинули салон автомобіля і залишили місце вчинення кримінального правопорушення, зникнувши у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд та фактично надали можливість ОСОБА_9 вільно залишити салон автомобіля.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на загальну суму 27 737 гривень 13 копійок.

Вказані дії ОСОБА_13 , стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, як такі, що виразились в незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Також, вказані дії ОСОБА_13 кваліфіковано і за ч. 2 ст. 187 КК України, як такі, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпеченого для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, відмовившись давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК було надано наступні докази:

-показання та письмові докази, які вже було вказано у вироку вище, зокрема: показання потерпілого ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протокол огляду місця події із фототаблицями від 07 квітня 2017 року, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 08 липня 2017 року, висновки експертів № 1625 від 04 серпня 2017 року та № 1349/Е від 25 вересня 2017 року;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого убачається, що 07 квітня 2017 року оперуповноважений ВКП Оболонського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_21 прийняв від ОСОБА_9 заяву, у якій останній повідомив, що 07 квітня 2017 року близько 09 год. 10 хв., за адресою: м. Київ, вул. Полупанова, 16, невідомі особи посадили його до автомобіля марки «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_3 , а потім відкрито заволоділи його годинником марки «Tissot» та сумкою в якій були документи (на автомобіль, посвідчення водія та паспорт) і грошові кошти в сумі 10 000 грн. та 100 доларів США (том № 2 а.с. 5);

-витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування, відповідно до якого 07 квітня 2017 року було зареєстровано кримінальне провадження за № 0003377 з посиланням на те, що 07 квітня 2017 року приблизного о 09 год. 10 хв., ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Полупанова (Пріорська), 16, вчинили напад поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 та заволоділи особистими речами останнього, спричинивши шкоду на загальну суму 27 737 грн. 13 коп. Також, у тому ж місці та у той же час, вказані особи незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_9 шляхом його поміщення, проти його волі, до салону автомобіля марки «Volkswagen». Правові кваліфікації кримінальних правопорушень: ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України (том № 2 а.с. 1);

-висновок експерта № 8-1/1688 від 14 квітня 2017 року, згідно якого вилучені під час огляду місця події 07 квітня 2017 року, із автомобіля «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_3 , який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8-А, 8 слідів пальців рук, 3 сліди долоней рук та слід папілярного узору руки - придатні для ідентифікації за ними осіб (особи) (том № 2 а.с. 36-43);

-висновок експерта № 8-1/4021 від 04 серпня 2017 року, згідно якого в автомобілі «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_3 сліди папілярних узорів з найбільшими розмірами по вісях: 94х57мм залишений долонею правої руки, а 47х36 мм залишений долонею лівої руки ОСОБА_13 , 1995 року народження (том № 2 а.с. 56-69);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2017 року, згідно якого вказаної дати свідок ОСОБА_14 серед осіб, зображених на фотознімках, указав на фотознімок із зображенням на ньому ОСОБА_13 , зазначивши, що саме цей чоловік 07 квітня 2017 року вибіг з автомобіля «Volkswagen» та саме його свідок наздогнав поблизу школи (том № 2 а.с. 94-96);

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02 серпня 2017 року, згідно якого, цього ж дня, о 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_6 , було затримано ОСОБА_13 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України (том № 2 а.с. 176-178);

-протокол обшуку від 02 серпня 2017 року, згідно якого у ході проведення обшуку буд. АДРЕСА_6 , де проживав ОСОБА_13 , серед іншого, було виявлено та вилучено годинник марки «Tissot» (т. 2 а.с. 120-124);

-протокол огляду предмету з фототаблицями від 15 серпня 2017 року, згідно якого, вказаної дати було оглянуто годинник марки «Tissot», який було вилучено під час обшуку буд. АДРЕСА_6 , де проживав ОСОБА_13 (том № 2 а.с. 125-129).

Однак, під час судового розгляду ОСОБА_13 неодноразово наголошував, що йому не було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто надані до суду докази не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України.

Перевіряючи наявність вказаних обставин, судом встановлено наступне.

Так, як убачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 18 жовтня 2017 року, вказаної дати старший слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 нібито надав та у подальшому ознайомив ОСОБА_13 та адвоката ОСОБА_22 з матеріалами досудового розслідування.

Водночас, у вказаних протоколах вказано, що ОСОБА_13 нібито відмовився від підписання вказаних протоколів, що було зафіксовано в присутності двох понятих - ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Підпис захисника - адвоката ОСОБА_22 у даних протоколах відсутній, хоча останній 18.10.2017 відвідував ОСОБА_13 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» (том № 3 а.с. 94, 95-100; том № 6 а.с. 202, 203).

Під час судового розгляду судом допитано вказаних понятих.

Допитаний в судовому засіданні свідок (понятий) ОСОБА_23 суду показав, що певний час утримувався в умовах слідчого ізолятору. Свідок вказав, що одного разу йому принесли документи, які необхідно підписати, що він і зробив.

Свідок підтвердив, що у протоколі про надання доступу ОСОБА_13 до матеріалів досудового розслідування міститься його підпис.

При цьому, ОСОБА_23 зазначив, що особисто не бачив ОСОБА_13 та не був присутнім під час вручення йому будь-ким будь-яких документів.

Допитаний в судовому засіданні свідок (понятий) ОСОБА_24 суду показав, що певний час утримувався в умовах слідчого ізолятору, де його неодноразово запрошували в якості понятого.

Свідок вказав, що був випадок коли йому та ОСОБА_23 принесли документи, які необхідно підписати.

ОСОБА_24 підтвердив, що у протоколі про надання доступу ОСОБА_13 до матеріалів досудового розслідування міститься його підпис.

При цьому, свідок зазначив, що особисто не бачив ОСОБА_13 та не був присутнім під час вручення йому будь-ким будь-яких документів.

Прокурор ОСОБА_6 , на спростування показань понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , що вони особисто не бачили ОСОБА_13 , заявила клопотання, яким просила допитати під час судового розгляду старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 .

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки будь-які показання вказаного слідчого, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_13 , є недопустимим доказом на підставі ч. 7 ст. 97 КПК України.

Крім того, під час судових дебатів прокурор наголошувала на необхідності урахування висновків, що містяться в постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справах №№ 344/2995/15-к та 204/6541/16-к, де вказано, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматичного тягне необхідність визнання доказу недопустимим.

Також, прокурор, посилаючись на постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 663/1069/18 та постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 13-37 кс18 від 16.01.2019 та 13-43кс19 від 16.10.2019, наголошує, що отримання чи неотримання обвинуваченим ОСОБА_13 будь-яких документів, або ж відмова останнього з ними ознайомлюватись - є реалізацією принципу диспозитивності (ч. 1 ст. 26 КПК України).

Прокурор вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду сторона захисту ознайомлювалась з матеріалами кримінального провадження, тобто стороні захисту було забезпечено дотримання принципу змагальності сторін.

Однак, суд вважає, що у даній справі, прокурор недоречно посилається на вказані постанови Верховного Суду, оскільки після завершення досудового розслідування сторона обвинувачення має імперативний обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, а інша сторона зобов`язана письмово підтвердити факт надання їй такого доступу.

Посилання прокурора на принцип диспозитивності, при необхідності виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КК України, є неприпустимим.

При цьому, судом, у даному випадку, не оцінюється спосіб отримання того чи іншого доказу, а встановлюється лише наявність чи відсутність обставин передбачених в ч. 12 ст. 290 КПК України, які є передумовою для суду допускати відомості, що містяться в них, як докази чи ні.

Натомість, за результатами дослідження матеріалів кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Так, згідно п. 14 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною гарантією здійснення права на захист підозрюваним та одночасно одним із засобів перевірки повноти і всебічності проведеного досудового розслідування.

Сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.

Поряд з тим сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ч. 9 ст. 290 КПК України).

При цьому закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Такі письмові документи повинні додаватися до матеріалів кримінального провадження як підтвердження того, що кожна із сторін виконала свої обов`язки і не порушила прав учасників кримінального провадження (зокрема, права вимагати відкриття матеріалів провадження та права на ознайомлення з цими матеріалами).

Водночас ч. 10 ст. 290 КПК України регламентовано спеціальний порядок встановлення факту надання протилежній стороні доступу до матеріалів кримінального провадження.

Так, у разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Таким чином, обмеження строку для ознайомлення з матеріалами, до яких надано доступ у порядку ст. 290 КПК України, допускається лише на підставі ухвали слідчого судді, якою встановлено певний строк для такого ознайомлення.

Іншого порядку підтвердження факту відкриття матеріалів стороною кримінального провадження протилежній стороні в разі зловживання нею своїми процесуальними правами (зволікання при ознайомленні з матеріалами або відмови у письмовому підтвердженні факту надання доступу до матеріалів) у КПК України не передбачено.

Вказана позиція суду знаходить своє відображення у постанові Верховного Суду (провадження: № 51-3739км19 від 11.12.2019).

Як вже зазначалось вище, як на докази надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними, сторона обвинувачення посилається на протоколи від 18 жовтня 2017 року складені старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 .

Вказаної дати старший слідчий нібито надав ОСОБА_13 та його захиснику ОСОБА_22 доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомив останніх з наданими матеріалами.

ОСОБА_13 нібито відмовився від підписання вказаних протоколів в присутності двох понятих, які під час допиту в судовому засіданні вказали, що не бачили ОСОБА_13 , а вказані протоколи їм принесли на підпис, що вони й зробили.

Крім того, у вказаних протоколах зазначено, що старший слідчий також нібито надавав доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомлював з ними захисника - адвоката ОСОБА_22 , який згідно відповіді ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 28.10.2021, 18.10.2017 о 10 год. 10 хв. відвідував ОСОБА_13 у вказаній установі.

Однак, замість підпису останнього, протоколи містять лише прочерки на місці для підпису.

Також, як зазначалося вище, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 категорично заперечували, що були свідками того, як ОСОБА_13 відмовився від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Крім того, суд зважає на те, що часові проміжки нібито надання доступу та ознайомлення з 10 год. 55 хв. по 13 год. 20 хв., що вказані у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та протоколі ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 18 жовтня 2017 року, суперечать часовим проміжкам перебування старшого слідчого ОСОБА_16 в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Так, згідно відповіді ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 28.10.2021, старший слідчий ОСОБА_16 відвідував ОСОБА_13 18.10.2017 з 09 год. 45 хв. по 10 год. 50 хв. (том № 6 а.с. 202, 203).

Таким чином, зважаючи на відсутність інших доказів, зокрема відеозапису надання доступу до матеріалів та ознайомлення з ними ОСОБА_13 та його захисника - адвоката ОСОБА_22 , суд позбавлений можливості беззаперечно встановити, що матеріали досудового розслідування надавались підозрюваному, його захиснику і що вони мали змогу з ними ознайомитись.

Надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними захисника ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_25 , згідно протоколів від 10 листопада 2017 року, здійснено вже після надходження обвинувального акта стосовно ОСОБА_13 до суду 23 жовтня 2017 року (том № 3 а.с. 101-108).

Окрім того, навіть при наявності таких обставин, сторона обвинувачення мала б діяти у відповідності до ч. 10 ст. 290 КПК України, тобто шляхом звернення із клопотанням до слідчого судді про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження вважається такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Разом з цим старший слідчий, виконуючи доручення прокурора щодо надання доступу до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, спромігся лише скласти протоколи, які ОСОБА_13 та адвокатом ОСОБА_22 не підписано, безпідставно вважаючи, що таким чином він у повній мірі виконав вимоги ст. 290 КПК України.

Наведені обставини, у своїй сукупності, указують на те, що відкриття матеріалів стороні захисту відбулося з порушенням не лише ст. 42, 290 КПК України, а й загальних засад кримінального провадження.

При цьому, суд констатує, що відповідно ч. 2, 6, 9 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття стороною має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи іншої сторони.

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній у порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. Зазначена позиція висвітлена й у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 664/1034/16-к, провадження № 51-1295км19).

Крім того, Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом.

Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії» від 28 серпня 1991 року, §§ 66-67). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, за або проти обвинуваченого (mutatis mutandis, рішення у справі «Роу та Девіс (Rowe та Davis) проти Сполученого Королівства», цит. вище, § 60, «Леас (Leas) проти Естонії», цит. вище, § 77).

Також ЄСПЛ звернув увагу, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд є те, що кримінальне провадження, в тому числі елементи такого провадження, пов`язані з процедурою, повинні бути змагальними. Право на змагальність означає, що в кримінальному провадженні як стороні обвинувачення, так і стороні захисту повинна забезпечуватись можливість бути обізнаною про факт подання іншою стороною зауважень та коментувати подані зауваження та докази (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії», цит. вище, § 66- 67).

Таким чином, у зв`язку з тим, що перелічені прокурором докази, якими сторона обвинувачення підтверджуватиме наведені нею обставини, не були відкриті обвинуваченому ОСОБА_13 у порядку ст. 290 КПК України, суд визнає очевидно недопустимими докази, які подано стороною обвинувачення для доведення вини обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07 квітня 2017 року; витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0003377; показання показання потерпілого ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протокол огляду місця події із фототаблицями від 07 квітня 2017 року; протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 08 липня 2017 року; висновки експертів № 1625 від 04 серпня 2017 року, № 1349/Е від 25 вересня 2017 року, № 8-1/1688 від 14 квітня 2017 року та № 8-1/4021 від 04 серпня 2017 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2017 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02 серпня 2017 року; протокол обшуку від 02 серпня 2017 року; протокол огляду предмету з фототаблицями від 15 серпня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Крім того, за змістом рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12-рп/2011 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини при вирішенні питання справедливості судового розгляду в цілому враховує, у тому числі, й спосіб отримання доказів.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його (обвинуваченого) користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Однак, у судовому засіданні сторона обвинувачення не надала суду жодного допустимого доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України. Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

Призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві приватної власності, окрім житла.

Звільнити ОСОБА_12 , за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; кримінальне провадження стосовно нього, у цій частині, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року, яким ОСОБА_12 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 2 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_12 період, який він перебував під вартою у даному кримінальному провадженні, а саме із 02 серпня 2017 року по 20 квітня 2018 року, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 22 березня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Стягнути з ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) процесуальні витрати за проведення трасологічної, молекулярно-генетичної, дактилоскопічної та судово-медичних експертиз у розмірі 10 633 (десять тисяч шістсот тридцять три) гривні 54 копійки на користь держави (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; код отримувача ; банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); номер рахунку (IBAN): UA1 026006; код класифікації доходів бюджету: 24060300; найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження).

Речові докази по справі, а саме:

-годинник марки «Tissot», - повернути потерпілому ОСОБА_9 ;

-мобільні телефони та документи на ім`я ОСОБА_13 (паспорт громадянина України, ідентифікаційним код, посвідчення водія, листок непрацездатності, посвідчення про приписку до призовної дільниці та свідоцтво про народження), - залишити за належністю ОСОБА_13 ;

-інше майно, окрім годинника марки «Tissot», вилучене під час обшуку 02.08.2017 за місцем проживання ОСОБА_13 , - повернути ОСОБА_13 ;

-картки, у тому числі банківські, а також паспорт громадянина України та ідентифікаційним код на ім`я ОСОБА_12 , - залишити за належністю ОСОБА_12 ;

-мобільні телефони марки: «Samsung» білого кольору, «Nokia» чорного кольору, «Nokia» сірого кольору, «HTC» чорного кольору; фотоапарат марки «Olimpus», 3 гаманці, візитниці, блокнот, 4 сім карти «Водафон», бірки, чеки та квитанції, які вилучено протоколом обшуку від 02.08.2017 за місцем проживання ОСОБА_12 , - звернути в дохід держави в рахунок конфіскації майна;

-оптичний диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту та оптичний диск з інформацією від операторів стільникового зв`язку, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а ОСОБА_12 з моменту його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1