У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8665/22

№ 1-кп/183/1399/22

10 січня 2023 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженню №0000891 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Покровського району, Дніпропетровської області, одруженого, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , не судимого

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_6 17.11.2022 р. слідчим суддею Київського районного суду м. Полтави обрано запобіжний захід тримання під вартою строком до 15.01.2023 р.

Прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою, вказавши, що є всі підстави для продовження строку тримання під вартою ще на 60 днів, оскільки ризики, які були враховані судом при обрані їй запобіжного заходу тримання під вартою, на сьогодні не змінилися.

Прокурор вказав, що у відповідності до ст. 177 КПК України, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинувачуваним ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду» що підтверджується, тим що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено донесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинувачуваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі обвинувачуваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинувачуваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні» що підтверджується тим, що обвинувачуваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальнім з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи-в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях» які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому прокурору, або посилатися на них відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, айв подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що обвинувачуваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину» наслідки та ризик втечі для нього» при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших обвинувачуваний. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, обвинувачуваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Також, до теперішнього часу обвинувачуваний відмовляється від виконання завдань у зоні бойових дій та фактично перебуває у пункті постійної дислокації військової частини.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачуваний вчиняючи непокору, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків на бойових позиціях в умовах воєнного стану. При цьому, ми враховуємо, що причиною таких дій стало бажання уникнути участі в бойових діях, що може отримати своє продовження у вигляді вчинення злочину, передбаченого ст. 409 КК України. Крім того, бажання обвинувачуваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі обвинувачуваного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 ПІК України установлено, що підставою застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , є наївність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії тяжких, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Таким чином,; ОСОБА_3 , побоюючись тяжкості покарання, яке може бути застосоване до нього судом в разі визнання винуватим, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України установлено вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Стан його здоров`я та вік не перешкоджає обранню запобіжного заходу - тримання під вартою.

Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних сил України та це створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначиш розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Також, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що заперечує у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, клопотання не обґрунтоване, носить характер припущення, доказів ризиків не має, не вказано яким чином може ОСОБА_3 може впливати на свідків, свідки командири з вищими званнями. Ризик вчинення злочинів відсутній, не обґрунтовано, вчинив вперше. Взагалі не визначена застава, тому можливо застосувати обов`язково заставу 20 мінімальних доходів громадян за ст.183 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що підтримує позицію захисника.

Суд, вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора про продовження раніше обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою підлягає задоволенню,

При розгляді клопотання судом встановлено, що застосовуючи до ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою 17 листопада 2022 р., судом було враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд обґрунтував. Вказані ризики на сьогодні не втратили свого значення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, заслухавши прокурора, вислухавши думку захисника, обвинуваченого, суд приходить до висновку, що запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України необхідно продовжити до 06 березня 2023 року, оскільки ризики, які були враховані судом при обрані йому запобіжного заходу тримання під вартою на сьогодні не змінилися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, суд ,-

постановив :

продовжити запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_3 до 06 березня 2023 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику державної установи «Харківський слідчий ізолятор»

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1