Справа № 405/5244/22
пров. 1-кп/393/47/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року смт Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Новгородка дистанційно в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м.Кіровограда кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 01.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новгородківського районного суду Кіровоградської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться цивільний позов поданий прокурором ОСОБА_3 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства освіти і науки України та Професійно-технічного училища № 36 смт Новгородка до ОСОБА_4 про стягнення на користь Професійно-технічного училища № 36 смт Новгородка майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням в розмірі 564 507, 43 грн.

При обговоренні питання щодо прийняття зазначеного цивільного позову до розгляду в кримінальному провадженні прокурор та представник потерпілої юридичної особи Професійно-технічного училища № 36 ОСОБА_6 не заперечували.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо прийняття цивільного позову до розгляду в кримінальному провадженні заперечував, мотивуючи це тим що прокурор не є належним цивільним позивачем по справі.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім цього ч.3 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України «Про прокуратуру».

Між тим процесуальні питання щодо прийняття цивільного позову до розгляду у кримінальному провадженні нормами КПК України не врегульовані, а тому для вирішення зазначеного питання судом застосовуються положення цивільно-процесуального законодавства.

Як вбачається, при зверненні з даним позовом до суду, в обґрунтування необхідності захисту інтересів держави прокурор вказав на не здійснення Міністерством освіти і науки України заходів для стягнення коштів щодо забезпечення відшкодування збитків, завданих, зокрема, розтратою майна ПТУ № 36 шляхом зловживання ОСОБА_4 службовим становищем.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд наголосив, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», на яку при зверненні посилається прокурор, дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року справа № 912/2385/18.

Відповідно до ч.4 ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор не надав суду жодних належних та допустимих доказів про те, що уповноважені органи, (в даному випадку Міністерство освіти і науки України та Професійно-технічне училище № 36 смт Новгородка або конкретні посадові чи службові особи,) не здійснюють або неналежним чином здійснюють відповідні повноваження.

Таким чином, суд наголошує про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави прокурором, що свідчить про звернення з позовом особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави, суд вважає, що позовну заяву подану прокурором ОСОБА_3 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства освіти і науки України та Професійно-технічного училища № 36 смт Новгородка до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням необхідно повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 372, 376 КПК України, ст.ст. 56, 185 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Цивільний позов поданий прокурором ОСОБА_3 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства освіти і науки України та Професійно-технічного училища № 36 смт Новгородка до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням повернути прокурору.

Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті та проголошено її резолютивну частину 29.03.2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 03.04.2023 року о 09-50 год.

Суддя ОСОБА_7