КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4379/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1672/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року задоволено клопотанняпрокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки, а саме: 7 банківських карток «Монобанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_8 ; 2 банківські картки «Приватбанк», № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ; банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_11 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_12 ; 2 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», серії НОМЕР_13 та НОМЕР_14 ; грошові кошти в сумі 11 545 гривень та 12 500 доларів США; 5 ключів від транспортних засобів; 13 ключів брелків; 4 ключі від транспортного засобу «Toyota Land Cruiser»; ноутбук марки «Macbook Pro», серійний номер FUFGGOR4Q05N; ноутбук марки «НР», ІМЕІ: НОМЕР_15 ; предмет, схожий на зброю, а саме: мисливську рушницю за написами ТОЗ-34Р НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; предмет схожий на пістолет «SCHMEISSER», з написами НОМЕР_18 , магазин до нього та 7 набоїв калібру 9 мм; 13 ключів від транспортних засобів; один звичайний ключ; відеосервер «НІК VISION», модель DE-7208HQHI-F1/N; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_19 , номер кузова (шасі) НОМЕР_20 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_21 ; державні номерні знаки: НОМЕР_22 1шт., НОМЕР_23 1 шт., НОМЕР_24 1 шт., НОМЕР_25 2 шт., НОМЕР_26 2 шт., НОМЕР_37 2 шт., НОМЕР_27 1 шт., НОМЕР_28 2 шт., НОМЕР_29 2 шт., НОМЕР_30 2 шт, НОМЕР_31 2 шт, НОМЕР_32 2 шт., НОМЕР_33 2 шт., НОМЕР_34 2 шт., НОМЕР_35 2 шт., НОМЕР_36 1 шт., НОМЕР_22 1 шт.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки, а саме: 7 банківських карток «Монобанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_8 ; 2 банківські картки «Приватбанк», № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ; банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_11 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_12 ; 2 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», серії НОМЕР_13 та НОМЕР_14 ; грошові кошти в сумі 11 545 гривень та 12 500 доларів США; 5 ключів від транспортних засобів; 13 ключів брелків; 4 ключі від транспортного засобу «Toyota Land Cruiser»; ноутбук марки «Macbook Pro», серійний номер FUFGGOR4Q05N; ноутбук марки «НР», ІМЕІ: НОМЕР_15 ; предмет, схожий на зброю, а саме: мисливську рушницю за написами ТОЗ-34Р НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; предмет схожий на пістолет «SCHMEISSER», з написами НОМЕР_18 , магазин до нього та 7 набоїв калібру 9 мм; 13 ключів від транспортних засобів; один звичайний ключ; відеосервер «НІК VISION», модель DE-7208HQHI-F1/N; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_19 , номер кузова (шасі) НОМЕР_20 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_21 ; державні номерні знаки: НОМЕР_22 1шт., НОМЕР_23 1 шт., НОМЕР_24 1 шт., НОМЕР_25 2 шт., НОМЕР_26 2 шт., НОМЕР_37 2 шт., НОМЕР_27 1 шт., НОМЕР_28 2 шт., НОМЕР_29 2 шт., НОМЕР_30 2 шт, НОМЕР_31 2 шт, НОМЕР_32 2 шт., НОМЕР_33 2 шт., НОМЕР_34 2 шт., НОМЕР_35 2 шт., НОМЕР_36 1 шт., НОМЕР_22 1 шт.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвим порушенням норм КПК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Також слідчий суддя не оцінив докази надані власником (законним володільцем) майна, не конкретизував, якими саме матеріалами спростовуються доводи та надані докази володільців майна, що свідчить про відсутність мотивування та порушення порядку постановлення ухвали та розгляду клопотання.

Накладаючи арешт на грошові кошти в сумі 11 545 гривень та 12 500 доларів США, які були вилучені під час обшуку, слідчий суддя залишив поза увагою те, що орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту цього майна (в ухвалі суду на обшук був відсутній дозвіл на вилучення грошей), достатності доказів можливої спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб.

Жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучені грошові кошти у ОСОБА_6 (яка є свідком) виступали знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України не має. При цьому в матеріалах клопотання констатується, що володільці майна не є підозрюваними у справі, а є свідками.

Крім цього, власником майна надано докази походження коштів, частину з яких вона отримала у борг та іншу частину яких заробила професійною діяльністю фотографа, (докази надані до матеріалів справи).

За наведеного, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою в частині накладення арешту на грошові кошти, слід визнати непереконливими, так як останні не несуть будь якого доказового значення в даному кримінальному провадженні та є приватною власністю ОСОБА_6 .

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею не дотримано вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_19 , номер кузова (шасі) НОМЕР_20 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього законним володільцем якого є ОСОБА_6 (про що надані докази), лише послався, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні, хоча і визначено метою накладення арешту, забезпечення збереження майна з посиланням на ст. 98 КПК України, однак таку мету арешту майна ним не доведено.

Слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, законним володільцем якого являється третя особа ОСОБА_6 , оскільки ним не надано доказів, що зазначене майно є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України. Єдине що вказано про автомобіль, що колишній чоловік ОСОБА_6 приїздив на зустріч з підозрюваним, але автомобіль не має відношення до кримінального провадження, адже був придбаний та знаходився у володінні задовго до відкриття провадження та описаних подій можливого правопорушення.

Під час задоволення клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя взагалі не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту.

Посилаючись на необхідність накладення арешту на рухоме майно, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що власник майна законний володілець має відношення до кримінального правопорушення, що розслідується.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано 14.02.2023 року, про що в матеріалах справи наявна розписка. У зв`язку з тим, що для обґрунтування апеляційної скарги була необхідність ознайомлення з мотивами суду щодо прийняття саме такого рішення, апеляційна скарга подана після оголошення повного тексту ухвали суду, що є поважною причиною ураховуючи практику Верховного Суду, для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що 09.02.2023 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва розглянуто клопотання прокурора про арешт майна, за результатом якого постановлено оскаржувану ухвалу, в судовому засіданні оголошено короткий текст ухвали у відповідності до вимог ст. 379 КПК України. Повний текст ухвали мав бути оголошений 13.02.2023. Як зазначає апелянт, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано 14.02.2023 року, про що в матеріалах справи наявна розписка. У зв`язку з тим, що для обґрунтування апеляційної скарги була необхідність ознайомлення з мотивами суду щодо прийняття саме такого рішення, апеляційна скарга подана після оголошення повного тексту ухвали суду, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали апелянту не були відомі мотиви та підстави прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, що СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003833 від 31.12.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 388 КК України.

У даному кримінальному провадженні 26.01.2023 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

03.02.2023 в рамках даного кримінального провадження було проведено обшук у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки, за результатом якого було виявлено та вилучено ряд речей та предметів, а саме: 7 банківських карток «Монобанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_8 ; 2 банківські картки «Приватбанк», № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ; банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_11 ; банківську картку «Спортбанк» № НОМЕР_12 ; 2 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», серії НОМЕР_13 та НОМЕР_14 ; грошові кошти в сумі 11 545 гривень та 12 500 доларів США; 5 ключів від транспортних засобів; 13 ключів брелків; 4 ключі від транспортного засобу «Toyota Land Cruiser»; ноутбук марки «Macbook Pro», серійний номер FUFGGOR4Q05N; ноутбук марки «НР», ІМЕІ: НОМЕР_15 ; предмет, схожий на зброю, а саме: мисливську рушницю за написами ТОЗ-34Р НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; предмет схожий на пістолет «SCHMEISSER», з написами НОМЕР_18 , магазин до нього та 7 набоїв калібру 9 мм; 13 ключів від транспортних засобів; один звичайний ключ; відеосервер «НІК VISION», модель DE-7208HQHI-F1/N; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_19 , номер кузова (шасі) НОМЕР_20 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_21 ; державні номерні знаки: НОМЕР_22 1шт., НОМЕР_23 1 шт., НОМЕР_24 1 шт., НОМЕР_25 2 шт., НОМЕР_26 2 шт., НОМЕР_37 2 шт., НОМЕР_27 1 шт., НОМЕР_28 2 шт., НОМЕР_29 2 шт., НОМЕР_30 2 шт, НОМЕР_31 2 шт, НОМЕР_32 2 шт., НОМЕР_33 2 шт., НОМЕР_34 2 шт., НОМЕР_35 2 шт., НОМЕР_36 1 шт., НОМЕР_22 1 шт.

Наступного дня, 03.02.2023 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами предметів та речей, що були вилучені у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки.

06.02.2023 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0003833 від 31.12.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.1 ст.388 КК України про накладення арешту на майно, що було вилучене 03.02.2023 в ході проведення обшуку у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки, з метою збереження речових доказів.

Дане клопотання направлено на адресу Шевченківського районного суду м. Києва відповідно накладної 04.02.2023 /т. 1 а.с. 145/.

09.02.2023 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вище вказане майно, згідно переліку зазначеному у клопотанні прокурора, яке було вилучене 03.02.2023 в ході проведення обшуку у приміщенні житлового будинку позначеному літерою «А», надвірних спорудах: та прилеглої території вказаного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кадастрового номеру :02:005:0021, а також транспортних засобах, які перебувають на території земельної ділянки.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що надані прокурором матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно та свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки вилучені предмети та речі підпадають під ознаки ст. 98 КПК України тобто мають ознаки речового доказу, і вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що вказані речі та документи можуть бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягало задоволенню.

Доводи володільців майна та представника, слідчий суддя визнав такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами клопотання, які на даній стадії вказують на ознаки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 388 КК України, а вилучені речі та предмети можуть бути використані, як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухані доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення власників майна та їх представника, а також, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, всупереч твердженню апелянта, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно на яке накладено арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні №0003833 від 31.12.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 388 КК України. При цьому постановою слідчого від 04 лютого 2023 року /т. 1 а.с. 142-143/, вище зазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апеляційної скарги про те, що власником майна надано докази походження коштів, частину з яких вона отримала у борг та іншу частину яких заробила професійною діяльністю фотографа, також не спростовують висновків слідчого судді. Такі твердження щодо законності походження та відношення, чи не відношення грошових коштів до обставин кримінального провадження №0003833 від 31.12.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 388 КК Українина які накладено арешт мають бути перевіренні під час проведення досудового розслідування. Оскільки такі твердження апелянта лише підтверджують на даний час можливість, перебування у власності ОСОБА_6 , такої суми грошових коштів, проте чи це саме ті кошти на які накладено арешт, має перевірити орган досудового розслідування.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

.

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4