Справа № 201/4185/23
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000131 від 07.04.2023р. за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що 06.04.2023р. до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від експерту ТСЦ 1242, про те, що при огляді транспортного засобу марки Volkswagen, моделі Transporter, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 виявлені явні ознаки підробки індетифікаційного номеру кузову.

07.04.2023р. відомості про кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131.

06.04.2023р. під час огляду, проведеного в порядку ст. 237 КПК України вилучено транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.з НОМЕР_1 , модель Transporter, 1982 р.в. та ключі від вказаного транспортного засобу.

Прокурор просив накласти арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження майна, з метою збереження речових доказів.

Дізнавач у судове засідання надав заяву, якою клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання надав заяву, у якій просив накласти арешт лише у частині заборони відчуження, зазначив, що зобов`язується надавати дізнавачеві автомобіль для проведення необхідних слідчих дій, передати автомобіль під зберігальну розписку.

Слідчий суддя, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

Під час розгляду клопотання установлено, що 06.04.2023р. до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від експерту ТСЦ 1242, про те, що при огляді транспортного засобу марки Volkswagen, моделі Transporter, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 виявлені явні ознаки підробки індетифікаційного номеру кузову.

07.04.2023р. відомості про кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131.

06.04.2023р. під час огляду, проведеного в порядку ст. 237 КПК України вилучено: транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.з НОМЕР_1 , модель Transporter, 1982 р.в. та ключі від вказаного транспортного засобу.

Згідно із висновком експертного дослідження № 04/1242/2Д від 06.04.2023р.:

1. Номер кузова піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення панелі з первинним номером кузова та вварювання на її місце аналогічної деталі з літерно-цифровим позначенням "WV2ZZZ25ZCH002838" не в умовах заводу виробника.

2. Номер двигуна транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерні знаки НОМЕР_2 пошкоджений корозією та читається як " НОМЕР_3 " - зірочкою позначені символи які візуально не визначаються.

3. Бланк наданого на дослідження "Свідоцтва про реєстрацію ТЗ" серія НОМЕР_4 , відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.

Поставною дізнавача від 07.04.2023р. вилучений транспортний засіб та ключі визнано речовими доказами.

Статтею 237 КПК України регламентовані правила проведення огляду. Так, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Виходячи з приписів ч. 5 ст. 171 КПК України арешт за клопотанням слідчого накладається на тимчасово вилучене майно - майно, яке вилучене під час обшуку, але дозвіл на вилучення якого не був наданий слідчим суддею в ухвалі про обшук.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З огляду на викладене, суддя слідчий вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна та слідчим суддею враховано розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки вилучені під час обшуку предметі і документи, а також автомобіль можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Дізнавачем і прокурором доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження, з ним потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, зважаючи на встановлену наявність у транспортного засобу ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено.

Заборона на володіння та користування цим транспортним засобом не є пропорційною, оскільки транспортний засіб використовується власником. Пошкодження, на які вказує висновок експерта, не є значними, тому, на думку слідчого судді, необхідність заборони на володіння та користування вказаним транспортним засобом, є недоведеною.

Разом з цим, відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази можуть бути передані законному володільцю на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Транспортний засіб опечатаний слідчим, але зберігається під небом на спеціалізованому майданчику тимчасового тримання транспортних засобів.

Тому, зважаючи на відсутність даних щодо порушених інших кримінальних проваджень, в яких фігурує вказаний транспортний засіб, а також того, що в рамках даного кримінального провадження не всі слідчі дії із ним проведені, враховуючи думки сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе передати ТЗ його користувачеві ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладання арешту на вказаний транспортний засіб, ключі від нього шляхом позбавлення права на розпорядження з передачею їх на відповідальне зберігання власнику.

На думку слідчого судді, вилучення майна, яке зазначене в клопотанні слідчого, не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в межах кримінального провадження № 0000131 від 07.04.2023р. за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України під час огляду 06.04.2023р. речі, а саме:

- транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.з НОМЕР_1 , модель Transporter, 1982 р.в.;

- ключі від вказаного транспортного засобу - з метою збереження речових доказів.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на розпорядження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:

- транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.з НОМЕР_1 , модель Transporter, 1982 р.в.;

- ключі від вказаного транспортного засобу.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно передати

- транспортний засіб марки Volkswagen, д.н.з НОМЕР_1 , модель Transporter, 1982 р.в.;

- ключі від вказаного транспортного засобу - на відповідальне зберігання його користувачу ОСОБА_4 або його уповноваженому представнику.

Заборонити ОСОБА_4 розпоряджатись вказаним транспортним засобом, а саме, відчужувати, розбирати його повністю або частково, а також розпоряджатись свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, ключами від нього.

Зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти письмово слідчого/дізнавача про зміну місця зберігання (гаражування) транспортного засобу та надавати доступ до місця його зберігання за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача доставляти вищевказаний транспортний засіб для проведення слідчих дій.

Зобов`язати ОСОБА_4 надавати доступ до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ключів від нього - за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача доставляти свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від нього для проведення слідчих дій.

Уповноваженій особі органу досудового розслідування, прокурору у кримінальному провадженні або іншій уповноваженій особі попередити ОСОБА_4 під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо арештованого транспортного засобу, ключів від нього.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1