Справа № 457/287/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/848/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 25 серпня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 28 січня 2022 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту його затримання по виконанню вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 28 січня 2022 року.

Вирішено питання з речовими доказами, арештом майна та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, 27 березня 2022 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 , проходячи неподалік господарства ОСОБА_9 , що розташоване на АДРЕСА_2 , на території подвір`я побачив приміщення літньої кухні, з якої вирішив викрасти чуже майно. Так, реалізуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, підійшов до приміщення літньої кухні та шляхом розбиття шибки вікна за допомогою дерев`яної палиці, яку знайшов на території подвір`я та взявши в руки драбину, яка стояла біля приміщення літньої кухні і приставивши її до вікна, проник в приміщення літньої кухні, що на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, таємно, в умовах воєнного стану викрав бензопилу марки «Rebiner», моделі «CS45» вартістю 1937 гривень 62 копійки, яку взяв в руки та пішов у невідомому напрямку, тобто викрав чуже майно та розпорядився ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Не погоджуючись із даним вироком, прокурор Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 25 серпня 2022 року скасувати в частині застосування ст. 69 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог сторона обвинувачення покликається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом безпідставно застосовано ст. 69 КК України, яка застосовується у виняткових (особливих) випадках, за наявності визначених у ній підстав в їх сукупності. Відтак, зі змісту ст. 69 КК України слідує, що її застосування є неприпустимим у разі установлення судом лише обставин, які пом`якшують покарання, однак істотно не знижують ступінь тяжкості злочину, і тим самим виключають підстави вважати, що призначення більш м`якого покарання здатне забезпечити виправлення обвинуваченого.

Як зазначає прокурор, суд першої інстанції не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності. З огляду на репутацію останнього, вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що вважає рішення місцевого суду правильним. Також вказав, що відшкодував вартість викраденого майна, з потерпілим примирився, є інвалідом ІІІ групи та має на утриманні малолітню дитину, надав допомогу на матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України, а тому просить не призначати йому більш суворого покарання.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, свого підтвердження не знайшли.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, спосіб його вчинення; особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання має позитивну характеристику, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, є інвалідом ІІІ групи, надав допомогу на матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України; те, що вартість викраденого майна є незначною; думку потерпілого, який звернувся до суду з заявою про застосування при призначенні міри покарання ОСОБА_7 ст. 69 КК України, оскільки претензій матеріального та морального характеру до останнього він не має; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.

Врахувавши зазначені вище дані, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України та призначив йому покарання нижче нижчої межі, встановленої у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком чотири роки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що, всупереч тверджень сторони обвинувачення, призначене ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, відповідає вимогам закону та особі обвинуваченого.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, повністю визнав свою винуватість у кримінальному правопорушенні, виражав щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, цілком усвідомив протиправність вчиненого ним діяння, зобов`язався в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки.

Як зазначено в роз`ясненнях, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК, суд зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку не тільки те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а й врахувати мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, її роль та поведінку, як під час, так і після вчинення злочинних дій тощо.

Зазначені обставини у повній мірі знайшли своє відображення у вироку суду.

Зокрема, як установлено судом, ОСОБА_7 добровільно відшкодував заподіяну шкоду, примирився з потерпілим, про що свідчить заява останнього про відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру. Таким чином відсутні негативні наслідки скоєного ОСОБА_7 злочину.

При цьому, на переконання колегії суддів, належну оцінку отримали й відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що останній хоч раніше і судимий, однак попередні покарання відбув, а призначене йому покарання за вироком Трускавецького районного суду Львівської області від 28 січня 2022 року враховане при ухваленні оскаржуваного вироку, від відбування такого обвинувачений не ухилявся; є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні малолітню дитину, здійснив благочинний внесок на потреби Збройних Сил України; наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. Вказані обставини у своїй сукупності є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що дало суду першої інстанції підстави для призначення останньому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Водночас, покликання прокурора на саму лише наявність у ОСОБА_7 судимостей не може бути перешкодою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією статті, оскільки наявні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення у межах цього кримінального провадження.

За наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 25 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4