ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/1408/21 Номер провадження 11-кп/814/428/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000023 за апеляційними скаргами прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 09 серпня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Зміївського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючому, одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

засуджено за:

- ч.2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі,

- ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч.1, ч.2 ст. 70 КК України визначити остаточне покаранні у виді 10 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 на ст. 121 КК України та після призначення покарання звільнити на підставі ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 на ст. 121 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та застосувавши положення ст. 69 та 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з встановленням іспитового строку 3 роки.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Від захисника надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який, мотивуючи його тим, що ОСОБА_8 тривалий час тримається під вартою, вирок суду до часу звернення з клопотанням не набрав законної сили.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку клопотання, прокурора, який заперечив проти звільнення обвинуваченого з-під варти, перевіривши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У статті 374 КПК України визначено зміст вироку суду, де поміж іншим зазначено, що у разі визнання особи винуватою суд приймає рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідно до розділу ІІ КПК України включає запобіжні заходи, але без посилань на часові рамки їх дії, а з вказівкою на конкретну подію набрання вироком законної сили.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №?1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених серед інших є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

В роз`ясненнях Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №14 від 19 грудня 2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» зазначено, що під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Тобто, зазначене у вироку рішення про обрання запобіжного заходу узгоджується з вимогами законодавства.

Крім цього, засуджуючи ОСОБА_8 за вчинені злочини до позбавлення волі, суд першої інстанції визнав вину обвинуваченого у вчиненні злочинів, зокрема особливо тяжкого, тобто дійшов висновку про обґрунтованість обвинувачення, а продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відсутні підстави для зміни запобіжного заходу і в суді апеляційної інстанції, як про це просять обвинувачений та його захисник.

На підставі ч.3 ст.377 КПК України - якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Існування виключних обставин, які б дозволяли звільнити обвинуваченого з-під варти або призначити йому більш м`який запобіжний захід в матеріалах справи відсутні та не доведено стороною захисту. Не містять матеріали справи і об`єктивних даних про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє утримувати його під вартою.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення, зокрема особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час апеляційного розгляду та виконання ним рішень у справі, колегія суддів дійшла висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 , а тому клопотання захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377, 401 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4