Справа № 346/1001/21
Провадження № 1-кп/346/207/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000096 від 27.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Миколаїв, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом, солдата вiйськової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей немає, депутатом не являється, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, а саме вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Злочин вчинено при наступних обставинах. Так, 20.11.2018 р. солдата, обвинуваченого ОСОБА_4 призначено наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 145-РС, на посаду старшого навідника самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , 04.12.2018 р. обвинувачений ОСОБА_4 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення. Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 126, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовій обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі. Відповідно до Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо. Однак, обвинувачений солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 04.10.2019 року самовільно залишив (в умовах особливого періоду) військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та по 06.12.2020 р., тобто до моменту зявлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташовоного у місті Львові, проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби за контрактом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину. Обвинувачений суду надав показання, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , і 04.10.2019 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_3 , через сімейні обставини, перебував дома, через особисті проблеми. А вже з`явився до Державного бюро розслідувань, що у місті Львові аж 06.12.2020 року. У вчиненому щиро розкаюється, більше такого не буде вчиняти, просив суд суворо його не карати.

Суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому, що сторона обвинувачення та сторона захисту правильно розуміє зміст цих обставин, а показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи та з`ясувавши, що немає сумніву у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку та, визнавши відповідно до її змісту недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, а саме у вчиненні самовільного залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Згідно із ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Згідно із ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено. Тому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та обставин, що пом`якшують покарання, таких, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Керуючись ст.ст. 349 ч.3, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_4 в період дії іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження ОСОБА_4 військової служби, а у випадку звільнення - на орган пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1