Справа № 163/941/20 Провадження №11-кп/802/270/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.366 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000047за апеляційною скаргою прокурора на вирок Любомльського районного суду від 26 грудня 2022 року, щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Полтава, що проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, вищої освіти, одружений, адвокат, раніше не судимий,

-у пред`явленому йому за ч.2 ст.366 КК України обвинуваченні визнаний невинуватим за недоведеністю в його діянні складу злочину і по суду виправданий.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він в період з вересня 2016 року по квітень 2017 року, перебуваючи на посаді директора дочірнього підприємства "СК Сервіс" (далі ДП "СК Сервіс") і здійснюючи діяльність вказаного суб`єкта господарювання, вчинив службове підроблення за таких обставин.

ОСОБА_7 , здійснюючи як директор ДП "СК Сервіс" одноособово керівництво діяльністю підприємства, будучи згідно із статутом підприємства уповноваженим на укладання угод та розпорядником майна, шляхом підписання уклав від імені ДП "СК Сервіс" контракт № 27-14 від 07.04.2014 року з підприємством-нерезидентом "STEWART EXPORT LTD" (місто Лондон, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) та контракт № 27-14 від 07.08.2016 року з підприємством-нерезидентом "EUROENERGY KFT. LLP" (місто Лондон, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії), за умовами яких постачальник зобов`язується здійснювати продаж товарів, перелік, асортимент і вартість яких буде зазначено в інвойсах до кожної партії товару.

На підставі вищевказаних зовнішньоекономічних контрактів ДП "СК Сервіс" впродовж 2016-2017 років здійснювало придбання ламінованого покриття для підлоги та його імпорт на митну територію України, митне оформлення та подальшу реалізацію на внутрішньому ринку. Увезення вказаних товарів здійснювалось через пункт пропуску "Ягодин" Волинської митниці ДФС (Волинська область, Любомльський район, село Старовойтове) на підставі поданих декларантом ДП "СК Сервіс" документів про походження і вартість товарів, після чого відбувалась їх доставка для проведення подальших митних формальностей до регіональних митниць Київської області. З імпортованих товарно-матеріальних цінностей нараховувались та сплачувались митні платежі у вигляді податку на додану вартість в розмірі 20%, який вираховувався в залежності від вартості кожної партії поставленого ламінованого покриття для підлоги.

ОСОБА_7 , переслідуючи мету зменшення суми таких митних платежів, належних до нарахування і сплати до державного бюджету, в період з вересня 2016 року по квітень 2017 року (точні дата та час слідством не встановлені), перебуваючи в районі пункту пропуску "Ягодин" Волинської митниці ДФС, за невстановлених слідством обставин умисно отримав від невстановлених слідством осіб завідомо підроблені для нього інвойси з реквізитами підприємства-нерезидента "STEWART EXPORT LTD" та підприємства-нерезидента "EUROENERGY KFT. LLP", що містили ідентифікуючі дані та вартість придбаних вищевказаних товарів, а саме: інвойси № FADU-00363/00364 від 05.09.2016 року, № FADU-00379/00380 від 23.09.2016 року; № FADU 0434/435/16788989 від 28.11.2016 року; № FADU 00522 від 13.02.2017 року; № FADU 00604/605 від 03.04.2017, які містили завідомо неправдиві відомості про справжню вартість товарів. Вказані інвойси за невстановлених обставин умисно протиправно подавались ОСОБА_7 до Волинської митниці ДФС для проведення митних формальностей, а саме: для оформлення попередньої митної декларації типу ЕЕ з обсягом даних, необхідних для пропуску товарів через митний кордон України в пункті пропуску "Ягодин" Волинської митниці ДФС.

В цій частині ОСОБА_7 обвинувачується в умисному протиправному поданні завідомо неправдивих документів до митного органу - Волинської митниці ДФС, а саме: вище вказаних інвойсів № FADU-00363/00364, № FADU-00379/00380; № FADU 0434/435/16788989; № FADU 00522; № FADU 00604/605.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на мінімізацію митних платежів, які підлягали нарахуванню і сплаті при ввезенні товарів та їх розмитненні, усвідомлюючи, що справжня вартість придбаних у підприємств-нерезидентів "STEWART EXPORT LTD" та "EUROENERGY KFT. LLP" товарів є більшою, ніж це вказано у підроблених інвойсах, розуміючи справжній зміст і характер своїх злочинних дій, спрямованих на заниження належних до сплати митних платежів внаслідок використання вищевказаних завідомо неправдивих документів при здійсненні митних формальностей і бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 в період з вересня 2016 року по квітень 2017 року умисно незаконно надавав вказані документи митному брокеру ОСОБА_9 , якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_7 , та наказував вносити показники вартості імпортованих товарно-матеріальних цінностей до митних декларацій при їх складанні в ході проведення митних процедур.

Після цього складені за таких обставин митні декларації ДП "СК Сервіс" за № 100250003/2016/140749 від 12.09.2016 року; № 100250003/2016/141555 від 27.09.2016 року; № 100250003/2016/144806 від 02.12.2016 року; № 100250003/2017/280701 від 17.02.2017 року; № UA100010/2017/260700 від 06.04.2017 року, які містили завідомо неправдиві відомості щодо вартості товару, в період з вересня 2016 року по квітень 2017 року були подані ОСОБА_9 до регіональних митниць ДФС Київської області.

За таких обставин ОСОБА_7 інкримінувалося умисне внесення до офіційних документів - вантажно-митних декларацій ДП "СК Сервіс" - завідомо неправдивих відомостей, внаслідок чого занижено належний до сплати податок на додану вартість за цими деклараціями в загальній сумі 393 090,23 гривні, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.366 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

У вироку зазначено, що суд виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, дослідивши та оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що через недотримання належної правової процедури під час досудового розслідування стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано достатньої сукупності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана..

В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України (в редакції від 13.04.2015 року) та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 років з позбавленням права обіймати керівні посади у підприємствах/товариствах, які здійснюють господарську діяльність та займатися господарською діяльністю на строк до 2 років, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян..

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях захисник ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, думку виправданого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000047 дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.366 КК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_7 оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового слідства по даному кримінальному провадженню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_7 обґрунтовувалась показаннями свідків та письмовими і речовими доказами.

Однак виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , - кожен, зокрема, - не підтвердили суду причетність ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення, вказавши, що відомостей про здійснення зовнішньоекономічних операцій ДП "СК Сервіс" не мають.

Крім того, допитаний в якості свідка митний брокер ОСОБА_9 ствердив, що з ОСОБА_7 знайомий не був, та що для проведення митного оформлення товарів, що увозились в Україну для ДП "СК Сервіс" спілкувався по телефону з працівницею підприємства на ім`я ОСОБА_16 , а також отримував копії товарно-супровідних документів через електронну пошту.

Також колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно звернув увагу на те, що з часу митного оформлення товару у 2017 році митний орган в порядку ст.ст.55, 345-354 МК України не визначав митну вартість і у зв`язку з цим не нараховував митні платежі в розмірі, що інкримінується ОСОБА_7 , не виносив відповідні податкові повідомлення-рішення, оскільки докази таких дій уповноваженого органу під час судового провадження не надавались.

Крім того місцевий суд підставно визнав надані прокурором і досліджені судом докази недопустимими, оскільки відповідно до вимог ст.87 КПК України, надані суду на доведення винуватості ОСОБА_7 докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, шляхом реалізації органом досудового розслідування і прокурором своїх повноважень, не передбачених цим кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення..

У статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, у тому числі шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2020 року у справі № 563/1118/16-к зроблено правовий висновок про те, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином. Здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 23.02.2022 року у справі № 225/3731/18.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 року у справі № 724/86/20 зазначено, що застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження ... Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Так підслідність кримінальних правопорушень різним органам досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначається виключно згідно з положеннями ст.216 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.216 КПК України (в редакції на початок та завершення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні) слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Відповідно до такої ж редакції ч.3 ст.216 КПК України слідчі органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 204, 205, 2051, 212, 2121, 216, 2181, 219 Кримінального кодексу України. Якщо під час розслідування зазначених злочинів будуть встановлені злочини, передбачені статтями 192, 199, 200, 222, 2221, 358, 366 Кримінального кодексу України, вчинені особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, вони розслідуються слідчими органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів провадження, відомості в ЄРДР внесено, досудове розслідування розпочато і закінчено слідчим СУФР ГУ ДФС у Волинській області, тобто органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Разом з тим надані суду докази, в тому числі процесуальні рішення слідчого та прокурора, не містять відомостей про те, що в цьому кримінальному провадженні велось досудове розслідування про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 204, 205, 2051, 212, 2121, 216, 2181, 219 КК України, у зв`язку з чим прокурор мав визначити підслідність цього кримінального провадження за слідчим органом Національної поліції, однак всупереч положенням п.3 ч.2 ст.36, ч.ч.1, 3 ст.216 КПК України цього не зробив до завершення досудового розслідування.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що прокурором визначено підслідність кримінального правопорушення з порушенням визначених законом правил підслідності, передбачених ст.216 КПК України, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що СУФР ГУ ДФС у Волинській області здійснювало досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні поза межами належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права, що має своїм наслідком визнання недопустимим всіх доказів, зібраних цим органом досудового розслідування.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що місцевий суд на основі аналізу та оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, взаємозв`язку та переконливості, на законних підставах дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними та допустимими і достовірними доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.373 КПК України, п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_7 , є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих та досліджених судом доказів в їх сукупності не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , а тому його слід повністю виправдати у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 366 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, так як інкриміновані кримінальні правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового слідства по даному кримінальному провадженню.

У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду від 26 грудня 2022 рокущодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: