КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 26 січня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: аптечка світло-зеленого кольору, 2 радіостанції Motorola № 1 в футлярі чорного кольору, ноутбук Apple Macbook A1534 EMC 2991 FCC ID: 8CGA - 1534 and 579C-A1534.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив про наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року скасувати в частині часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна, постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, в іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Представник вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою в частині накладення арешту на майно у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення суду отримано 04 січня 2023 року.

Вказує, що всупереч винесеній постанові від 07 грудня 2022 року про визнання речей, вилучених у ОСОБА_6 під час обшуку автомобіля, речовими доказами у справі, слідчий суддя на такі речі наклав арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Зазначає, що у постанові про визнання речовим доказом не мотивовано, яким з критеріїв ст. 98 КПК України, відповідає згадане майно.

Вважає, що при накладенні арешту на майно не враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного ОСОБА_6 та відсутність жодних достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме конфіскації у зв`язку з призначенням такого покарання.

На переконання захисника, не існує підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені речі є доказом злочинної діяльності, зберегли на собі його сліди, тим більше вони не були об`єктом кримінально протиправних дій, не отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не підлягають спеціальній конфіскації і можливій конфіскації майна.

Звертає увагу, що судом не враховано вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України, а прокурором не надано протоколу огляду вилучених речей та повідомлено, що речові докази не оглядалися з моменту їх вилучення - з 07 грудня 2022 року.

Вважає, що ноутбук Apple Macbook A1534 EMC 2991 FCC ID: 8CGA - 1534 and 579C-A1534 належним чином не вилучений та не оглянутий слідством, оскільки у клопотанні і в протоколі обшуку не вказано його серійний номер, він не був захищений системою логічного захисту, а доступ до нього не обмежується власником.

Також зазначає, що стороною обвинувачення не вмотивовано, які дії з ноутбуком будуть виконуватися в подальшому, не долучено постанови про призначення будь-якої експертизи. При цьому, зауважує, що у слідчих з 07 грудня 2022 року була можливість переконатись у тому, що у ноутбуці не міститься жодних документів або даних, цікавих для кримінального провадження, а судом надавався виключно доступ скопіювати інформацію з жорстких дисків таких пристроїв.

Щодо вилучених радіостанцій вказує, що власник їх використовує більше року в особистих цілях під час полювання.

Звертає увагу, що згідно з ПДР у транспортному засобі в обов`язковому порядку повинна знаходитись аптечка, а вилучена аптечка не стосується кримінального провадження, вона не оглянута, не була ввезена в Україну або придбана як гуманітарна допомога.

Вважає, що суд, не зважаючи на зауваження захисту про те, що ноутбук, рації та аптечки належним чином не ідентифіковані, за власною ініціативою вдався до огляду вказаних речей, порушуючи принцип змагальності сторін і у доведеності перед судом їх переконливості, порушуючи навіть джерело отриманих речових доказів, оскільки прокурор приніс не оглянуті слідством речі, які були упаковані таким чином, що неможливо було їх навіть ідентифікувати в частині місця їх вилучення або належності до відповідного кримінального провадження.

Учасники провадження у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання завчасно проінформовані, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена, в частині накладення арешту на майно, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді лише в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Водночас, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Як видно з матеріалів справи, клопотання про арешт майна розглянуто 29 грудня 2022 року, оголошено вступну та резолютивну частину, а повний текст ухвали слідчого судді оголошено 02 січня 2023 року за відсутності учасників провадження. Згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах, копію повного тексту оскаржуваного рішення представником отримано 04 січня 2023 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити останньому строк апеляційного оскарження.

Згідно з матеріалами судового провадження, Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29 вересня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000110 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, щодо протиправної діяльності групи осіб, пов`язаної з незаконною реалізацією гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку в умовах воєнного стану.

07 грудня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року проведено обшук в автомобілі марки «VolkswagenCaravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , який використовує ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено моноблок білого кольору, аптечку, папку з документами, 2 радіостанції в футлярі, MacBook, печатку польського товариства.

ОСОБА_6 повідомлено про підозру у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. Санкція згаданого кримінального правопорушення передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

12 грудня 2022 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, вилучене 07 грудня 2022 року в ході проведення обшуку в автомобілі марки «VolkswagenCaravelle», д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року задоволено частково клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на наступне майно: аптечка світло-зеленого кольору, 2 радіостанції Motorola № 1 в футлярі чорного кольору, ноутбук Apple Macbook A1534 EMC 2991 FCC ID: 8CGA - 1534 and 579C-A1534. В іншій частині у задоволення клопотання відмовлено.

Рішення слідчого судді в частині накладення арешту на майно колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог закону, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як убачається з матеріалів провадження, зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення.

Крім того, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно з метою, зокрема, забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги ст.ст. 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведено обставини, передбачені ст.ст. 132, 170 КПК України, а тому доводи представника щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для втілення якого слідчий звернувся із клопотанням.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням раніше наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Залишаючи без змін ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року в частині, якою задоволено частково клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: аптечка світло-зеленого кольору, 2 радіостанції Motorola № 1 в футлярі чорного кольору, ноутбук Apple Macbook A1534 EMC 2991 FCC ID: 8CGA - 1534 and 579C-A1534, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 753/13658/22 Справа №11-сс/824/974/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1