Справа № 742/2391/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/501/22
Категорія - ч.1 ст. 286-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відео конференції)

його захисника адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відео конференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові одночасно в режимі відео конференції з Прилуцьким міськрайонним судом кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000522 від 26 травня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 серпня 20221 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смош Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва ТОВ «Агрікор-Холдинг», одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком затверджено угоду про примирення, укладену 17 серпня 2022 року між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 4 118,88 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 25 травня 2021 року, близько 23 год., ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Київська в м. Прилуки в напрямку вул. Вокзальна, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого біля перехрестя вул. Київська - Ю.Коптєва - Незалежності, з боку вул. Вокзальна, не зменшив швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , які переходили проїзну частину вул. Київська по пішохідному переходу в напрямку від по вул. Київська 170 м. Прилуки, справа на ліво по відношенню до напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, численних рваних ран та гематоми м`яких тканин голови, рваних ран лівого передпліччя, множинних саден тулуба та кінцівок, які згідно висновку судово - медичної експертизи №142 від 29.06.2021 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.), п.18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), що згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» №СЕ-19/125-21/5007-ІТ від 18.06.2021 стало умовою та причиною настання події даної дорожньо - транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_6 , вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що умови угоди про примирення не відповідають вимогам КПК та КК України в частині цілей та мети покарання, що залишилось поза увагою суду.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угоди», затвердження угод про примирення не допускається в кримінальних провадженнях про злочини, передбачені розділом ХІ Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту. Тим більше, що з березня 2021року порушення Правил дорожнього руху водієм у стані алкогольного сп`яніння стало окремою правовою нормою кримінального закону, що є наслідком принципової боротьби з таким явищем та суспільною небезпекою вчинення таких діянь.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 469 КПК України, укладаючи угоду про примирення, слід враховувати, що така угода може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічних інтересів. У злочинах, де основними безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

У даному провадженні виокремлена група суспільних відносин, які охоронювані кримінальним правом у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у яких приватні інтереси їх учасників не можуть переважати на суспільними (публічними) інтересами настільки, щоб волевиявлення потерпілого могло мати вирішальне значення для винуватості особи.

Отже, хоча протиправними діями ОСОБА_6 і спричинена шкода потерпілому ОСОБА_10 , проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт безпека руху транспортного засобу.

Укладаючи угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим, сторони узгодили покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 12 КК України у виді штрафу та без застосування додаткового покарання, яке згідно із санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України є безумовним. В той же час, аналіз змісту ст. 69 КК України дає підстави дійти висновку, що додаткове покарання, визначене санкцією статті Особливої частини КК України, може не застосовуватись лише у кримінальних провадженнях щодо вчинення кримінальних проступків.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України належить до нетяжких злочинів, отже, не передбачення сторонами угоди додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, свідчить про порушення вимог кримінального процесуального законодавства, яке залишилось без уваги суду. Крім того, застосування або незастосування додаткового обов`язкового покарання належить до диспозитивних повноважень суду, а не сторін угоди.

На вказані обставини прокурор звертав увагу суду в судовому засіданні, однак суд проігнорував доводи сторони обвинувачення, що в результаті привело до того, що укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, суперечить інтересам суспільства, оскільки окрім інтересів фізичної особи, у даному випадку порушено публічні (суспільні) інтереси. Вказане призвело до того, що обвинувачений ОСОБА_6 повістю уникає додаткової відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, всупереч положенням ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд не зазначив обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, порушення при складанні вироку вказаних вимог є окремою підставою для скасування вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Аналогічні положення кореспондуються із п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», згідно з яким вирок, яким затверджено угоду, має відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, визначених ст. 374 КПК України, із урахуванням особливостей, передбачених ст. 475 КПК України.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Угода про примирення є узгодженням інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення до конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті й суспільні (публічні) інтереси.

Разом з тим законодавець покладає на сторони низку вимог, яких необхідно дотриматися задля затвердження угоди.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Основним безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу. Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя та здоров`я особи і, хоча, протиправними діями ОСОБА_6 і спричинена шкода потерпілому ОСОБА_10 , проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху транспортного засобу.

Цілком обґрунтованими є доводи прокурора про те, що з березня 2021 року Кримінальний Кодекс України був доповнений статтею 286-1, яка передбачає відповідальність водіїв за порушення Правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, що є наслідком принципової боротьби з таким явищем та суспільною небезпекою таких діянь на території України.

Внесенню таких змін передувала необхідність створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян, підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху з чітким визначенням правових санкцій за вчинені правопорушення, забезпечення належного рівня реалізації прийнятих рішень в адміністративних та кримінальних справах у сфері безпеки дорожнього руху, уточнення обов`язків водія і пасажира, а також деяких повноважень поліцейських.

З цією метою законодавцем було посилено покарання для тих водіїв, які порушили Правила дорожнього руху перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, було введено не тільки обов`язкове додаткове покарання, а й обов`язкове додаткове стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк від трьох до десяти років.

Такий вимушений крок, на який зважився Законодавець, через збільшення дорожньо-транспортних пригод саме участі водіїв, які перебувають у стані сп`яніння, зухвалість допущених ними порушень, свідчить про підвищену небезпеку таких водіїв для суспільства, вказує на те, що дійсно, у даному випадку суспільні інтереси переважають над приватними. Той факт, що винна особа визнала вину та відшкодувала шкоду потерпілому, жодним чином не може свідчити про те, що особа не повинна нести відповідальності, а тим більше не зменшує ступеня та суспільної небезпеки аж настільки, щоб винному за вчинення кримінального правопорушення, наїзд на трьох пішоходів на пішохідному переході, де тільки один одержав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, було призначене покарання менше ніж стягнення за адміністративне правопорушення, де водій лише керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, без будь яких негативних наслідків для інших учасників руху

Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, і передбачає покарання у виді штрафу та обов`язкове позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

За таких обставин, затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, з визначеним сторонами покарання у виді штрафу без визначення строку додаткового покарання, суперечить інтересам суспільства, оскільки, окрім інтересів фізичної особи порушено публічні (суспільні) інтереси.

Затверджуючи угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги, в результаті прийняв необґрунтоване рішення, яке суперечать вимогам ст. 475 КПК України.

Затверджуючи своїм судовим рішенням укладену між потерпілою особою та обвинуваченим та подану ними до суду угоду про примирення, суд першої інстанції не дотримався в повній мірі вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, згідно якої, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд, окрім іншого, відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 475 КПК України, суд ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання у тому випадку, якщо переконається, що така угода може бути затверджена. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

На думку колегії суддів, суд недостатньо врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме характер порушених вимог Правил дорожнього руху, адже ОСОБА_6 свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, рухався у населеному пункті, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, однак обвинувачений байдуже до цього поставився. Зокрема, як убачається зі встановлених судами фактичних обставин, ОСОБА_6 здійснив наїзд на трьох пішоходів, які перебували на нерегульованому пішохідному переході.

Поза увагою суду залишилась і позиція Верховного Суду, який у своїй практиці розгляду справ, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху, особливо водіями, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вказував на те, що дане кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.

Отже, у кримінальних провадженнях щодо двооб`єктних кримінальних правопорушень, враховуючи правові позиції Верховного Суду, можна виділити такі критерії їх укладення та затвердження: 1) закон; 2) інтереси суспільства; 3) забезпечення балансу інтересів сторін про примирення. Саме дотримання балансу всіх трьох критеріїв дає можливість прийняти рішення про затвердження угоди.

У даному кримінальному провадженні баланс визначених критеріїв не дотриманий, при задоволені інтересів потерпілого та обвинуваченого, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, поза увагою суду залишились інтереси суспільства, безпека окремих його громадян та по суті безкарність ОСОБА_6 , за вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стало спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Більш того, поза увагою суду залишилось питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке згідно з санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України є обов`язковим, яке в угоді не обумовлене. Посилання про його незастосування на підставі ст. 69 КК України відсутнє.

Затверджуючи угоду, суд у своєму вироку не навів жодних обґрунтувань, чому прийшов до висновку про можливість затвердження угоди та призначення винному покарання саме із застосуванням ст. 69 КК України, які дані про його особу дали підстави вважати, що таке покарання буде достатнім та справедливим. Так само судом не наведено і наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин.

Наведене, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_14