УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_2 про арешт майна при проведенні досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 02.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділу поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, яке належить потерпілій ОСОБА_4 , 1970 р.н., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: килим червоного кольору з малюнком, розміром 1,15 м на 1,75 м; бензокосу, марка та модель якої не встановлені, в корпусі жовтого та блакитного кольору; бензопилу марки Kettensage 38 сс в корпусі чорного кольору; бензопилу, марка та модель якої невідома, в корпусі жовтого кольору. Визначити місце зберігання вказаного майна за адресою теперішнього місця проживання потерпілої ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , без права знищення, передачі іншим особам, користування та відчуження.

Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні СВ відділу поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000138 від 02 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 15.10.2022 по 31.10.2022, з приміщення будинку АДРЕСА_1 , було здійснено крадіжку майна, що належить ОСОБА_4 , тим самим спричинивши останній матеріальну шкоду.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення в неї було викрадено наступне майно: електрична м`ясорубка, придбана 08.03.2021 року за 1200 грн., бензокосу марки «Вітязь» в корпусі синього кольору, яку вона придбала в 2012 році за 1500 гривень; 6 ящиків картоплі, ємність одного ящика одне відро картоплі, врожай 2022 року; дві банки по три літри кожна, з медом, придбані в 2022 році, по ціні 550 грн. за одну банку; бензопила в корпусі жовтого кольору, марка та модель не відома, придбана в 2019 році за 1200 гривень; електрокоса, марка та модель невідомі, придбана в 2019 році за 1300 гривень; килим червоного кольору з малюнком.

12.11.2022, в ході проведення слідчих дій ОСОБА_5 в добровільному порядку видала працівникам поліції килим червоного кольору з малюнком, розміром 1,15 м на 1,75 м. Також, того ж дня ОСОБА_6 в добровільному порядку видав працівникам поліції бензокосу, марка та модель якої не встановлені, в корпусі жовтого та блакитного кольору.

13.11.2022, в ході проведення слідчих дій ОСОБА_7 в добровільному порядку видав працівникам поліції бензопилу марки Kettensage 38 сс в корпусі чорного кольору. Того ж дня ОСОБА_8 в добровільному порядку видала працівникам поліції бензопилу, марка та модель якої невідома, в корпусі жовтого кольору.

Підтверджено, що саме дані речі за описом та показами належать потерпілій ОСОБА_4 .

На стадії досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, яке було вилучене, оскільки завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передача, відчуження.

Слідчий та власник майна в судове засідання не прибули.

Неприбуття учасників провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що передбачено частиною першою статті 172 КПК України.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 р. за частиною 4 статті 185 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Оріхівський відділ Пологівської окружної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 15.10.2022 по 31.10.2022, з приміщення будинку АДРЕСА_1 , було здійснено крадіжку майна, що належить ОСОБА_4 , а саме: електрична м`ясорубка, придбана 08.03.2021 року за 1200 грн., бензокосу марки «Вітязь» в корпусі синього кольору, яку вона придбала в 2012 році за 1500 гривень; 6 ящиків картоплі, ємність одного ящика одне відро картоплі, врожай 2022 року; дві банки по три літри кожна, з медом, придбані в 2022 році, по ціні 550 грн. за одну банку; бензопила в корпусі жовтого кольору, марка та модель не відома, придбана в 2019 році за 1200 гривень; електрокоса, марка та модель невідомі, придбана в 2019 році за 1300 гривень; килим червоного кольору з малюнком.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

12.11.2022, в ході проведення слідчих дій ОСОБА_5 в добровільному порядку видала працівникам поліції килим червоного кольору з малюнком, розміром 1,15 м на 1,75 м. Також, того ж дня ОСОБА_6 в добровільному порядку видав працівникам поліції бензокосу, марка та модель якої не встановлені, в корпусі жовтого та блакитного кольору.

13.11.2022, в ході проведення слідчих дій ОСОБА_7 в добровільному порядку видав працівникам поліції бензопилу марки Kettensage 38 сс в корпусі чорного кольору. Того ж дня ОСОБА_8 в добровільному порядку видала працівникам поліції бензопилу, марка та модель якої невідома, в корпусі жовтого кольору.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчий суддя встановив, що вищевказане майно відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

Ч.2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку із вищевикладеним та з урахуванням системного аналізу наведених норм Кримінального процесуального кодексу України є обґрунтовані законодавчі та фактичні підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зазначене у клопотанні слідчого, оскільки обґрунтоване припущення органу досудового розслідування про те, що дане майно є речовим доказом, а саме предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та може зберігати на собі сліди правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягає перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, у тому числі проведенні відповідних експертиз, тому клопотання підлягає задоволенню з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: килим червоного кольору з малюнком, розміром 1,15 м на 1,75 м; бензокосу, марка та модель якої не встановлені, в корпусі жовтого та блакитного кольору; бензопилу марки Kettensage 38 сс в корпусі чорного кольору; бензопилу, марка та модель якої невідома, в корпусі жовтого кольору.

Визначити місце зберігання вказаного майна за адресою теперішнього місця проживання потерпілої ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , без права знищення, передачі іншим особам, користування та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1