Дата документу 01.11.2022 Справа № 320/2375/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1269/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/2375/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 25.11.2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи визначити альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивував тим, що при продовженні строку тримання під вартою суд не врахував, що обвинувачений не має на меті уникнути кримінальної відповідальності, оскільки з моменту затримання вину свою визнає частково, розкаявся у скоєному та не має на меті вчиняти нові кримінальні правопорушення. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, на його утриманні перебуває хвора мати та вітчим, тобто має міцні соціальні зв`язки, також має сина 2011 року народження. Усі речові докази у справі зібрані, а тому немає підстав стверджувати про наявність ризику знищення доказів. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та потерпілих немає як і немає підстав перешкоджати кримінальному провадженню з боку обвинуваченого. Також обвинувачений тримається під вартою протягом 4 років 9 місяців. Між тим, прокурор не надав достатньо доказів, які би доводили, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду територіальну підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визначено за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернулась до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому з метою запобігання вказаним ризикам необхідно продовжити строк тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Крім того, встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного щомісячного джерела доходу, розлучений. Вказані обставини свідчать про відсутність соціальних чинників стримуючого характеру. ОСОБА_8 не має місця можливого проживання на підконтрольній території України. Такі висновки суду в апеляційній скарзі захисника та під час апеляційного розгляду будь-якими доказами не спростовано.

Наведені обставини у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватись від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, зазначені ризики посилюються ще й тим, що в разі не продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній може виїхати на непідконтрольну територію України та перебувати за місцем реєстрації.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що прокурор довела обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.
На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
За результатами розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, що виключає можливість задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.
Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять.
Сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4