ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5084/22
Провадження № 11кп/818/268/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2017 року за ч.1 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Початок строку: 02 лютого 2019 року. Кінець строку: 02 березня 2024 року.

14 серпня 2022 року засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до Дзержинського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2022 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст досліджених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2017 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 за її змістом просить ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2022 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ст.81 КК України. Вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він працевлаштований, має 2 заохочення, є учасником бойових дій, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого.

Засуджений ОСОБА_6 вважав доводи його апеляційної скарги слушними та просив їх задовольнити.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_6 засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2017 року за ч.1 ст.185, ст.71 КК України, тобто за умисний нетяжкий злочин, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Станом на час звернення до суду із клопотанням засуджений ОСОБА_6 дійсно відбув більше двох третин строку покарання.

Разом з тим, згідно матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11 лютого 2019 року. Під час тримання в державній установі «Харківський УВП (№27)», не порушував вимоги режиму тримання, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався.

3 21 лютого 2019 року ОСОБА_6 відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25). За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, заохочувався адміністрацією установи для здійснення виховного впливу. До праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу.

Поряд з цим, як вбачається з довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_8 , виданою адміністрацією державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25), до останнього було застосовано два заохочення: у виді подяки від 08 квітня 2020 року, та від 20 травня 2021 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилам внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Стягнень не має.

За час відбування покарання характеризується посередньо.

З копії особового рахунку засудженого ОСОБА_6 № НОМЕР_1 вбачається, що останній виводився на оплачувані роботи, а саме: у січні 2021 року 24 дні; у квітні 2021 року 3 дні; у травні 2021 року 3 дні; у вересні 2022 року - 19 днів.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з матеріалів провадження судом першої інстанції належним чином було досліджено відомості, які містяться в особовій справі засудженого ОСОБА_6 та при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_6 було засуджено, наявність іншої судимості, застосування інституту звільнення від покарання в минулому (ст.75 КК), переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

Окрім цього, при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо ОСОБА_6 матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останнього ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3