Справа № 405/429/23
провадження № 1-кс/405/251/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000735 від 15.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 361, ч.2 ст.361, ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна,

встановив:

старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурора Кропивницької окружної прокуратури в Кіровоградській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотання, в якому просить накласти арешт на майно, яке вилучено 18.01.2023 в ході проведення обшуку приміщення кімнати АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме речовий доказ у кримінальному провадженні №0000735 від 15.09.2022:

-зошит із рукописним текстом.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що слідчим управлінням ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000735 від 15.09.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.3 ст.190 КК України, за фактом того, що на території Кіровоградської області діє група осіб, яка систематично здійснює шахрайські дії, які вчиняються шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки щодо користувачів мережі інтернет, направлені на подальше заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами останніх.

Встановлено, що до складу вищевказаної групи осіб, які вчиняють протиправу діяльність, направлену на систематичне заволодіння грошовими коштами громадян шахрайським шляхом входить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кропивницький, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У своїй злочинній діяльності користується абонентським номером стільникового зв`язку НОМЕР_1 . У складі групи виконує роль особи, що здійснює пошук підконтрольних банківських карток та відповідає за обготівкування грошових коштів в банкоматах та терміналах м. Кропивницький.

Так, 18.01.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда проведено обшук кімнати АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 в ході якого виявлено та вилучено зошит із рукописним текстом.

В подальшому, 18.01.2022 року вище вказані предмети були оглянуті та визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий в клопотанні вказав, що вилучені речі у кримінальному провадженні мають ознаки речових доказів, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів просив накласти арешт на вказане майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся шляхом направлення судової повістки, причини неявки невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України відсутність слідчого та власника майна не є перешкодою для розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за відсутності слідчого та власника майна, на підставі наявних доказів, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання та надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що що слідчим управлінням ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000735 від 15.09.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.3 ст.190 КК України, за фактом того, що на території Кіровоградської області діє група осіб, яка систематично здійснює шахрайські дії, які вчиняються шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки щодо користувачів мережі інтернет, направлені на подальше заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами останніх (а.к. 3 витяг з ЄРДР).

В рамках кримінального провадження 18.01.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда проведений обшук кімнати АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 в ході якого виявлено та вилучено зошит із рукописним текстом, про що складено відповідний протокол (а.к. 20-23).

Слідчим дане клопотання до Ленінського районного суду м. Кіровограда направлено 19.01.2023 за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта», відправлення №764, а тому строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна не порушено (а.к. 40).

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним (ч.3 ст.41 Конституції України).

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 7 статті 236 КПК України передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий судя відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим доведено, що зошит із рукописним текстом об`єктивно міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Постановою слідчого від 18.01.2023 вищевказані вилучені речі визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні (а.к. 28), а тому у даному випадку арешт накладається у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

На даний час проводяться процесуальні дії, спрямовані на збирання доказів, які можуть підтвердити факт вчинення кримінального правопорушення або його спростувати.

Під час ухвалення рішення враховується також, практика Європейського суду з прав людини, згідно якої для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі та відчуження.

Слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372 КПК України,

постановив :

клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000735 від 15.09.2022 арешт на майно, яке вилучено 18.01.2023 в ході проведення обшуку кімнати АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 в ході якого виявлено та вилучено зошит із рукописним текстом.

Заборонити розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6