НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
12 грудня 2022 року Справа № 322/834/22

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження з угодою між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Магерів Жовківського району Львівської області, неодруженого, який має який має середньо спеціальну і професійно-технічну освіту, проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, водія 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:
солдат ОСОБА_4 , 23 вересня 2020 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу на строк 3 роки.

Наказом командира НОМЕР_2 окремої гірсько-штурмової бригади №191-рс від 23 вересня 2020 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу Збройних Сил України, прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу та призначено водієм мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №221 від 23 вересня 2020 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Згідно з указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022 Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року №573/2022.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Так, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 8 серпня 2022 року в умовах воєнного стану, умисно залишив місце служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 4 листопада 2022 року.

Таким чином, в період з 8 серпня 2022 року до 4 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 , умисно, без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 4 листопада 2022 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, повідомивши про вказані вище обставини.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , кваліфіковано правильно.

04.11.2022 між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000410 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2022 року, з одного боку, та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України, у приміщені Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої на виконання вимог ст.469, 472 КПК України сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних, для даного кримінального провадження, обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України.

ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

ОСОБА_4 в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

З ОСОБА_4 домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою не було.

Узгоджуючи покарання ОСОБА_4 , прокурор відповідно до вимог ст.65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 його з`явлення із зізнанням, щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий та приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації.

Сторони вважали за можливе, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 , буде призначене покарання за вчинене кримінальне правопорушення, із застосувати ст. 69 КК України більш м`якого ніж передбаченого санкцією ч.5 ст.407 КК України, а саме у виді арешту, з огляду на положення ч.2 ст.60 КК України - арешту на гауптвахті.

В угоді також передбачені наслідки її укладення і затвердження визначені ч.2 ст.473 КПК України, зокрема обмеження для сторін права на оскарження вироку відповідно до ст.ст.394, 424 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено положення щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4. ст.474 КПК України та наслідки невиконання угоди.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджену в ній міру покарання. ОСОБА_4 , беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Дослідивши угоду і матеріали судового провадження, заслухавши доводи сторін, після роз`яснення їм наслідків укладення угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України, виконавши вимоги ч.ч.6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання, а також наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Положеннями ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення вчинення якого інкримінувалось ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуто в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь - просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Також, суд переконався, що обвинувачений свою винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав беззаперечно із розумінням того, що відмовляється від частини своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Також встановлені обставини які дають підстави для застосування положень ст.69 КК України.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 і підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_4 , за участю його захисника.

ОСОБА_4 судом роз`яснені наслідки невиконання угоди.

Заходи забезпечення кримінального провадження у цьому провадженні не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.373, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:
затвердити угоду про визнання винуватості від 4 листопада 2022 року, укладену у м. Запоріжжі між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 і підозрюваним (нині обвинуваченим) ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст.ст.60, 69 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізького області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України:
- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурор і направити захиснику.

Суддя ОСОБА_1