Єдиний унікальний номер: 448/1438/19
Провадження № 1-кп/448/23/22
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою
(повний текст)

25.11.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває об?єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» строком на 60 (шістдесят) днів - до 28.11.2022р. включно, без визначення розміру застави.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою без визначення застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від 3 до 7 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, який раніше судимий 13.01.2022 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим терміном 2 роки, ніде не працює, хоч і є особою працездатного віку, не одружений, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, тобто в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, а тому враховуючи вид і розмір передбаченого санкцією ч.4 ст.296 КПК України покарання, вагомість доказів зібраних органом досудового розслідування, є достатні підстави вважати, що не продовживши тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, останній буде мати реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, а також вчинити нові кримінальні правопорушення, може впливати на свідків та переховуватись від суду. Зазначила, що інші запобіжні заходи, які не пов`язані з триманням під вартою, не здатні запобігти вищенаведеним ризикам, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків.З огляду на вищенаведене, просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 вищевказаний запобіжний захід строком на 60 днів, однак без визначення розміру застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою, мотивуючи це тим, що він не переховувався від слідства, не впливав на свідків та завжди прибував до суду, а доводи прокурора є її «уявою». Ствердив, що не ухилитиметься та не переховуватиметься від суду, а тому просить застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що хоч і дійсно обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, однак просить замінити даний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування такого покликався на те, що обвинувачений зобов`язується з`являтися в судові засідання, проживає з бабусею, має міцний соціальний зв`язок та постійне місце проживання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно з п.9 ч.2 ст.131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2022 року, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» строком на 60 днів, до 28.11.2022 року включно, без визначення розміру застави.

Так, підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.
Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.
За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Так, з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.
Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його характеризуючі дані, ризики, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні кількох умисних злочинів (нетяжкого та тяжкого злочинів), є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд вважає, що утримання обвинуваченого під вартою, буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні, запобіганню скоєння ним нових кримінальних правопорушень і буде сприяти виконанню процесуальних рішень.
Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Отже, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_4 під вартою. Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.
Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинено із застосуванням насильства, суд приходить до висновку, що запобіжний захід - тримання під вартою необхідно продовжити без визначення розміру застави.

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 28.11.2022 року, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 січня 2023 року включно, з наведених вище мотивів і підстав без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 197, 199, 205, 331, 371, 372, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» строком на 60 (шістдесят) днів до 27.01.2023 року включно, без визначення розміру застави.
Строк дії даної ухвали встановити до 27.01.2023 року включно.
Копію даної ухвали вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 .
Копію ухвали направити для відома начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань - 19».
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .
На ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Повний текст ухвали складено 30.11.2022 року.

Суддя ОСОБА_1