Дата документу 04.10.2022 Справа № 317/812/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/812/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1088/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новобогданівка, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, неодруженого,який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:

27 червня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, до відбуття - 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно дост.81 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відеоконференції EASYCON,

засудженого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від21 червня 2022року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно дост.81 КК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в цьому випадку є передчасним.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити в повному обсязі уточнене клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

В обґрунтування скарги зазначив, що сторона захисту не погоджується з ухвалою суду, вважає її незаконною та необґрунтованою.

Засуджений ОСОБА_6 знаходиться в місцях позбавлення волі з 29 грудня 2018 року та вже відбув більше ѕ строку покарання.

ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» у встановлений строк не подала до суду відповідне клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , що на думку захисника є порушенням прав засудженого.

Вказує, що суд не врахував та не надав оцінки тому, що ОСОБА_6 добровільно та безоплатно працює завідуючим господарством відділення СПС, виконує обов`язки днювального.

Крім того, в колонії взагалі фактично відсутні професії та спеціальності для працевлаштування засуджених, відсутні пропозиції щодо роботи.

Наголошує, що ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» є саме виправною колонією, а ніяк не трудовою.

Стосовно наявності у засудженого стягнень, апелянт зазначає, що на час подання та розгляду клопотання, ці стягнення є погашеними та знятими.

Тобто, вважає, що суд не повинен був враховувати наявність колишніх стягнень, так як вони вже не діючі.

Крім того, засудженому ОСОБА_6 було винесено два заохочення у 2020 році та у 2022 році, що позитивно характеризує останнього.

Також встановлено, що засуджений в цілому дотримується правил поведінки засуджених.

Щодо наявності шкоди, заподіяної злочином, захисник зазначає, що потерпілі не було пред`явлено до виконання виконавчі листи. Після звільнення засуджений влаштується на роботу та буде виплачувати заподіяну шкоду потерпілим.

Згідно з ухвалою суду,31 травня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно дост.81 КК України.

20 червня 2022 року від захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 надійшло уточнене клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, в якому зазначено, що не зважаючи на те, що адміністрацією установи виконання покарань засудженому не пропонується та не надається робота, засуджений добровільно працює, а саме виконує роботи по благоустрою установи відбування покарання, накладені на ОСОБА_6 стягнення є погашеними за строком давності.

У судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання, з урахуванням уточнень, підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вважає його передчасним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого, вважає його передчасним, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року за ч.2ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року та остаточно призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 20 грудня 2018 року, кінець строку: 20 червня 2023 року.

Згідно з характеристикою, наданою ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» на засудженого ОСОБА_6 , останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 грудня 2018 року.

Під час тримання в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» характеризувався негативно, допустив дев`ять порушень режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

3 23 серпня 2019 року відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)». За період відбування покарання допустив 8 порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені в законному порядку, має 2 заохочення 06 жовтня 2020 року та 01 квітня 2022 року за виконання покладених обов`язків, що підтверджується відповідною довідкою установи.

На виробництві установи не працевлаштований, періодично виконує роботу з благоустрою установи. До роботи ставиться посередньо, вказану роботу виконує самостійно, але під наглядом представників адміністрації. Ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи посереднє. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. У відношенні до засуджених інколи створює конфліктні ситуації. За весь період відбування покарання в цілому має нестабільну поведінку. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у частоті і порядку. Дотримується вимоги санітарії та гігієни.

Участі у програмах диференційованого - виховного впливу та у секціях самодіяльної організації не приймав, бажання не виявляв. На заходи індивідуально-виховного характеру реагує посередньо. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки.

У скоєному злочині вину визнає повністю, розкаюється. На даний час перебуває в установі на профілактичному обліку, як схильний до членошкідництва.

25 червня 2020 року комісією установи було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації.

25 березня 2021 року комісією установи було відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким.

30 грудня 2021 року комісією установи було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Згідно із довідками, виданими головним бухгалтером ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» засуджений ОСОБА_6 на виробництві колонії не працював. За вироком суду позову не має.

Разом з тим, зі змісту вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року, з ОСОБА_6 стягнуто на користь ПАТ «Укртелеком» в особі філії ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду заподіяну злочином у сумі 136467,47 грн.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Той факт, що накладені на засудженого стягнення погашені, не є безумовною підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки в цьому випадку враховується поведінка засудженого і його ставлення до праці за увесь час відбування покарання.

Факт того, що ОСОБА_6 вже відбув 3/4 строку покарання не може бути єдиною підставою для можливості застосування до нього нормист.81 КК України. Оскільки, як вже було зазначено, положенням вказаної статті передбачено можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Проте таких підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Безпідставними є доводи захисника про те, що адміністрація установи повинна була звернутись до суду з поданням про застосування умовно-дострокового звільнення його підзахисного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Так, як вже було зазначено, 30 грудня 2021 року комісією установи було розглянуто дане питання та відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують. Отже, підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 21 червня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно дост.81 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3