КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1225/2023
Категорія: ст. 315 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0002464 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миронівка Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 січня 2023 року включно. Крім того, залишено буз змін раніше визначений розмір застави, що складає 52 000 гривень.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, запобігти яким може виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений зазначає, що не вчиняв того злочину, у вчиненні якого його звинувачують, а зазначені прокурором у клопотанні ризики є недоведеними.

За позицією обвинуваченого, судом першої інстанції під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушено вимоги кримінального процесуального права та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а обраний йому найсуворіший запобіжний захід не є виправданим, оскільки не існують ознаки того, що цього вимагають інтереси суспільства, у тому числі потерпілого, водночас тримання під вартою не повинно продовжуватися лише через очікування покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений звертає увагу на те, що він має постійне місце проживання та місце роботи (працевлаштований), на його утриманні перебувають літні батьки та неповнолітні діти, що вказує на міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я є незадовільним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу звернулася з клопотанням про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому задовольнив клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, залишивши без змін раніше визначений розмір застави.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд не надав цьому належної оцінки, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, його вік та стан здоров`я, сімейний стан, врахувавши при цьому, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо неможливості утримувати ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятору. Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що обвинувачений може переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення та ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася.

З огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії, а відтак у суду були відсутні достатні підстави для задоволення клопотання захисника та зміну запобіжного заходу.

При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому на стадії досудового розслідування при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. Раніше визначений розмір застави суд залишив без змін, оскільки з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення проти власності, у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується та всіх даних про його особу, такий розмір є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права обвинуваченого, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

За відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, якою застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 січня 2023 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4