КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.135 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 25.07.2018 по 04.10.2021 року та з моменту повторного взяття під варту із зали суду з 11.10.2021 року.

По справі вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «HUMMER H2» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по бульвару Лесі Українки в місті Києві зі сторони вулиці Генерала Алмазова у напрямку Спортивної площі, зі швидкістю 73-83 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 50 км/год.

Рухаючись у вказаному напрямку, займаючи другу смугу руху з чотирьох наявних попутного напрямку, він наближався до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2, де рух регулюється світлофором, та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України.

В цей час по вказаному регульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху вищевказаного автомобіля «HUMMER H2» д.н.з. НОМЕР_1 на зелений сигнал світлофора для пішоходів рухалась малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 8.7.3 підпункту «е», 8.10, 12.4 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, при наближенні до регульованого пішохідного переходу проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), навпроти будинку № 5, розташованого по бульвару Лесі Українки, виїхав на червоний сигнал світлофору на регульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.2, де рух регулюється світлофором, та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», тим самим грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди в кареті швидкої медичної допомоги під час проведення реанімаційних заходів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 164/2368 від 13.08.2018, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено ушкодження (поєднану травму тіла - численні переломи кісток з ушкодженнями внутрішніх органів і м`яких тканин): - відкрита черепно-мозкова травма - садна на обличчі та лівій скроні; великі крововиливи у м`які тканини голови справа і зліва; відкриті переломи склепіння та основи черепа; розривні ушкодження твердої мозкової оболонки; великий крововилив під м`які оболонки головного мозку; відрив хребта від основи черепа, ушкодження стовбура і лівої ніжки мозку; травма грудей та живота і тазу - садно на спині; розмічення та розшарування клітковини в сідничній ділянці зліва; перелом лівих і правих кісток тазу; перелом лівої ключиці; осадження на правій сідниці і животі справа; розрив лівої нирки; розрив печінки; крововилив у ворота і тканину селезінки; ушкодження кінцівок - забійно-рвані рани на правому стегні; відкритий перелом правої стегнової кістки; забійна рана на правому лікті; забійно-рвана рана в зоні лівої пахви; синці, садна, крововиливи на правому стегні. Гомілці. Ступні, плечі, передпліччі та кисті; на лівому коліні, гомілці, ступні. На лівому плечі і лікті. Враховуючи характер травми, особливості розташування ушкоджень, всі ушкодження виникли в короткий проміжок часу (секунди, долі секунди) від дії тупих предметів в результаті зіткнення автомобіля з пішоходом. Відкрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_12 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи наявність виражених морфологічних ознак внутрішньої, зовнішньої і тканинної кровотечі, а також шоку і відкритого перелому стегнової кістки, практичну одномоментність утворення ушкоджень, травма грудей, живота, тазу і кінцівок також мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Виходячи із ступеня розвитку трупних явищ та характеру вищевказаної поєднаної травми тіла ОСОБА_12 , всі ушкодження утворились ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 22 години 30 хвилин та могли виникнути при зіткнення автомобіля з пішоходом. Між поєднаної травмою тіла у ОСОБА_12 та настанням її смерті існує прямий зв`язок. Безпосередня причина смерті ОСОБА_12 - відкрита черепно-мозкова травма. В момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_12 знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні, в динаміці та була повернута до автомобіля лівою частиною тіла.

У вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом дотримання вимог п.п. 8.7.3 «е» та 8.10 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, в діях водія автомобіля «HUMMER H2», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.4, 8.7.3 «е» та 8.10 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п.п. 8.7.3. «е», 8.10, 12.4 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Цим же вироком ОСОБА_7 виправданий за висунутим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, згідно якого він, будучи особою, що керує джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем «HUMMER H2» д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що скоїв наїзд на пішохода, спричинивши їй тілесні ушкодження і в результаті чого ОСОБА_12 опинилася на проїзній частині в небезпечному для життя стані і без сторонньої допомоги не могла вийти з нього, зобов`язаний був і мав можливість надати допомогу потерпілій. Незважаючи на це, ОСОБА_7 у порушення вимог пункту 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України, маючи можливість надати необхідну допомогу потерпілій, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив останню на проїзній частині, яка перебувала у небезпечному для життя стані, внаслідок спричинених їй в результаті дорожньо-транспортній пригоди тілесних ушкоджень.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 від спричинених тілесних ушкоджень померла на місці пригоди в кареті швидкої медичної допомоги.

Суд визнав не винуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.135 КК України та виправдав у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час судового розгляду та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість.

За доводами апелянта, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання по частині 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців, в повній мірі не врахував характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху.

Крім цього, суд в оскаржуваному вироку зазначив, що посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на той факт, що він намагався уникнути виїзду на заборонений сигнал світлофора, виїхав на «жовтий» сигнал, а також посилання на те, що помітити малолітню ОСОБА_12 на пішохідному переході йому завадив «високий автомобіль - мінівен», визнаються безпідставними, надуманими і такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

В той же час суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання в середніх межах санкції ч.2 ст.286 КК України, врахував, що обвинувачений частково визнав свою вину та висловив розкаяння.

Також, за доводами прокурора, суд припустився суперечностей щодо даних про особу винного, оскільки у вступній частині вироку зазначено, що ОСОБА_7 не працює, проте у резолютивній частині вказує, що на даний час останній працює заступником директора з комерційних питань. Крім цього, не відповідають фактичним обставинам і посилання суду на те, що ОСОБА_7 співпрацює з ГО «Військово-патріотичний клуб «Айдар», надаючи волонтерську допомогу, та веде активну громадську діяльність, проте з 27.07.2018 року ОСОБА_7 перебуває під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вважає, що конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину свідчать про те, що призначене ОСОБА_7 покарання у середніх межах санкції частини 2 статті 286 КК України є незаконним та необґрунтованим, через м`якість.

За доводами прокурора, оскаржуваний вирок суду є незаконним і в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зокрема, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, судом викривлено показання свідка ОСОБА_14 , який вказував, що припаркував свій автомобіль позаду автомобіля ОСОБА_7 задля того, щоб останній не зміг продовжити рух.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання :

- за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних доводів прокурора та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, представника потерпілої ОСОБА_10 , яка просила апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши за клопотанням учасників судового провадження матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину за ч.2 ст.286 КК України та правова кваліфікація дій обвинуваченого в поданій апеляційній скарзі прокурором не оспорюються та не оскаржуються, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням за ч.2 ст.286 КК України, з огляду на наступне.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, частково визнав свою провину і висловив розкаяння, позитивно характеризується директором ГДОКБ «Козак», а також ГО «Військово-патріотичний клуб «Айдар», з якою обвинувачений тривалий час співпрацює, надаючи волонтерську допомогу та проводячи тренування боксу для молоді, веде активну громадську діяльність і позитивно характеризується ГО «Народ і право», ГО «Організація миротворців України», на даний час працює в СП ТОВ «Транс-Груп) заступником директора з комерційних питань (т.8 а.с.11-18).

Судом першої інстанції також враховано позицію потерпілої ОСОБА_15 (матері), яка викладена в її нотаріальних заявах від 10.09.2018 (т.1 а.с.55) та від 01.10.2020 (т.6 а.с.168-169) та яка просила призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавлення волі,

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд обґрунтовано визнав добровільне повне відшкодування потерпілій ОСОБА_15 завданої матеріальної та моральної шкоди; обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує узгоджену із потерпілою позицію її представника, яка зазначила, що усі завдані збитки обвинуваченим були відшкодовані, а тому просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано та на законних підставах призначено ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, тобто в межах санкції даної статті, з його реальним відбуванням, яке в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим колегія суддів не вбачає законних підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а саме у максимальні межі, визначеній санкцією частини 2 статті 286 КК України, як про це просить у поданій апеляційній скарзі прокурор.

Посилання прокурора в поданій апеляційній скарзі на те, суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений частково визнає свою вину у вчиненому, не може бути безумовною підставою для скасування вироку суду в цій частині, оскільки за встановлених обставин суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначення йому покарання, яке в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення.

Не відповідають фактичним обставинам провадження і доводи прокурора про те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

За висунутим обвинуваченням ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішохода, спричинивши їй тілесні ушкодження, в результаті чого ОСОБА_12 опинилася в небезпечному для життя стані і без сторонньої допомоги не могла вийти з нього, зобов`язаний був і мав можливість надати допомогу потерпілій. Незважаючи на це, ОСОБА_7 у порушення вимог пункту 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України, маючи можливість надати необхідну допомогу потерпілій, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив останню на проїзній частині, яка перебувала у небезпечному для життя стані, внаслідок спричинених їй в результаті дорожньо-транспортній пригоди тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, допитавши свідків сторони обвинувачення, дослідивши письмові докази, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про виправдання ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням за ч.1 ст.135 КК України, оскільки встановив, що в його діях відсутній склад вказаного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Єдиним доводом апеляційної скарги прокурора є його посилання на викривлення судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_14 , проте це не відповідає фактичним обставинам провадження.

Допитаний в суді першої інстанції свідок сторони обвинувачення - ОСОБА_14 , показання якого викладені у вироку і які за змістом відповідають показанням, які були дослідженні в суді апеляційної інстанції, показав, щоІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 22 год. 15 хв. він рухався на своєму автомобілі по бульвару Лесі Українки. Наближаючись до світлофора, він зупинився на червоний сигнал. Через деякий час з правого боку у другій смузі зі швидкістю приблизно 70-80 км/год проїхав автомобіль, як потім йому стало відомо «Хаммер», на червоний сигнал світлофору. Він почув глухий звук удару. Через декілька секунд цей автомобіль призупинився, а потім продовжив рух у бік «Бессарабки». Через 5-7 секунд загорівся зелений сигнал світлофору, і автомобілі продовжили рух. Він зупинив свій автомобіль, вийшов з нього і побачив, що на дорозі лежить дівчинка, біля якої кричала мати. Він сів до свого автомобіля і разом з іншими водіями автомобілів поїхав вниз за автомобілем «Хаммер». Побачив, що на віддалі 150-200 метрів автомобіль «Хаммер» вже був припаркований біля Укрсиббанку, стояв під кутом, з виїздом на тротуар. Водія в ньому вже не було. З моменту ДТП пройшло приблизно 30-40 секунд. Він поставив свій автомобіль позаду «Хаммеру», щоб він не зміг поїхати назад. Водій «Хаммера» ОСОБА_7 , як він зрозумів пізніше, пішов на місце аварії. Приблизно через 3 хв. ОСОБА_7 повернувся. За ним за 10-20 метрів йшли працівники поліції охорони. Приблизно через 2-3 хв. під`їхали працівники поліції. ОСОБА_7 в його присутності визнавав факт того, що саме він є водієм і вчинив це ДТП. Не бачив, щоб ОСОБА_7 намагався залишити місце ДТП з моменту пригоди і до приїзду працівників поліції.

Показання даного свідка відповідають даним протоколу перегляду відеозапису від 25.07.2018 (т.6 а.с. 9-19), який за клопотанням учасників провадження було повторно досліджено судом апеляційної інстанції, із якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22:26:10 автомобіль «Хаммер», який рухається по бульвару Лесі Українки у напрямку Спортивної площі, зміщається до правого краю проїзної частини і зупиняється. 22:26:32 автомобіль «Хаммер» рухається заднім ходом в напрямку наближення до місця ДТП і о 22:27:06 зупиняється біля правого краю проїзної частин по діагоналі на тротуарі. 22:27:17 із автомобіля «Хаммер» виходить ОСОБА_7 , який рухається по проїзній частині бульвару Лесі Українки у напрямку вулиці Генерала Алмазова . О 22:32:07 ОСОБА_7 повертається до свого автомобіля «Хаммер», перебуває поруч із ним, і о 22:37:08 вже в присутності поруч з його автомобілем з лівого боку на проїзній частині автомобіля поліції, самих поліцейських, людей на тротуарі та проїзній частині, ОСОБА_7 вчиняє дії по зняттю номерних знаків із задньої частини автомобіля «Хаммер», які поміщає до салону свого авто, після чого о 22:42:09 працівники поліції його затримують та поміщають до службового автомобіля.

Із дослідженого судом CD-R диску з медіафайлом «video.MP4» та протоколу його перегляду від 25.07.2018 (т.6 а.с. 6-8), який також було повторно досліджено колегією суддів, вбачається перебування малолітньої ОСОБА_12 в лежачому положенні на проїзній частині, біля якої перебуває, сидячи поруч жінка. До місця події підходить ОСОБА_7 та перебуває поруч з потерпілою на близькій відстані. Поруч також перебувають інші особи.

Крім цього, згідно нотаріальної заяви потерпілої ОСОБА_15 (матері дитини) від 01.10.2020, ОСОБА_7 підходив до місця, де лежала її донька. Була викликана швидка допомога. Всі, хто знаходився поруч до приїзду лікарів, не могли надати кваліфіковану медичну допомогу. (т.6 а.с. 169).

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, обставини дорожньо-транспортної пригоди, які зафіксовані на переглянутих відео носіях, данні протоколу перегляду відеозапису від 25.07.2018, показання свідка ОСОБА_14 спростовують позицію сторони державного обвинувачення про те, що ОСОБА_7 , маючи можливість надати необхідну допомогу потерпілій, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив останню на проїзній частині, яка перебувала у небезпечному для життя стані, внаслідок спричинених їй в результаті дорожньо-транспортній пригоди тілесних ушкоджень.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах дійшов висновку про виправдання ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням за ч.1 ст.135 КК України, оскільки в його діях відсутній склад даного кримінального правопорушення

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4