ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1460/23 Справа № 932/697/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м. Донецьку, громадянина України,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 квітня 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з застосуванням насильства до потерпілої, за який передбачено покарання у виді довготривало позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань на його користь, оскільки останньому відомі їх анкетні дані та місця проживання.

Враховано дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, що на думку суду першої інстанції свідчить про відсутність факторів, стримуючих від вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також судом враховано відсутність в матеріалах справи будь-яких медичних документів, які б об`єктивно свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи виконання покарань.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінально процесуального закону. Вважає, що слідчим суддею не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 у скоєному, оскільки допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_8 . Та ОСОБА_9 не вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила інкримінований злочин.

Зазначає про те, що судом не взято до уваги, що заявлені ризики є недоведеними, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів незаконного впливу на свідків та здійснення спроб переховування. Звертає увагу, що свідки по справі вже допитані в суді першої інстанції, доступу до матеріалів кримінального провадження обвинувачений не має, через що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими.

Вказує, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який має офіційне місце проживання, утримує матір похилого віку, також є особою яка потребує постійного лікування, у зв`язку з хворобою на гепатит С.

Учасники апеляційного розгляду до суду не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001073 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

20 лютого 2023 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри (обвинувачення) ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідне зазначити, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя, суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність від 7 до 15 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_7 на свідків з огляду на те, що останній має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місця їх проживання, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них. Про особливу вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, яке спричинило настання смерті потерпілої, а саме у нанесенні останній численних ударів руками та ногами і двох ударів кухонним ножем, що дозволяє грунтовно припускати високу ймовірність застосування ним фізичного насильства або погроз його застосування до інших осіб у власних інтересах.

Крім того, колегія зважає на те, що в суді першої інстанції здійснюється судовий розгляд і на даний час не всі свідки сторони обвинувачення по справі допитані, через що ризик незаконного впливу є обґрунтованим.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість скоєного злочину, застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на даній стадії розгляд.

Колегія суддів звертає також увагу на дані про особу обвинуваченого який офіційно не працевлаштований легального джерела доходу не має, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що на думку суду додатково свідчить про відсутність стримуючих важелів у запобігання вказаним ризикам.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього обвинуваченого під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному ранньому етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. п. 1,2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та злочину, який спричинив загибель людини. Беручи до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину з застосуванням насильства до потерпілої, в результаті якого настала смерть останньої, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визначення застави.

Доводи захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого хоча і заслуговують на увагу, однак не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні медичні дані про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України не зменшилися і виправдовують подальше тримання його під вартою.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4