САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/618/23
Провадження № 1-кп/726/57/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Чернівці, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 06.02.2023, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , який надійшов до суду 08.03.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, уродженця м. Чернівці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, на утриманні якого знаходиться малолітня дитина ОСОБА_5 , 2021 року народження, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 , -

У С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.12.2021 № 333 військовослужбовця військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_4 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 09.12.2021 № 266-РС на посаду водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової часини А 30296 та поставлено на всі види забезпечення, як такого, що з 09.12.2021 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

З моменту прийняття на військову службу за контрактом останній набув статусу військовослужбовця особи, яка приходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Військовослужбовець військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_4 з 07.12.2022 по 26.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Чернівецькому військовому госпіталі ветеранів війни АДРЕСА_2 . Після чого 26.12.2022 повернувся після лікування, тобто прибув та приступив до виконання службових обов`язків до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Так, старший солдат ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 30.12.2022 самовільно залишив території військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби до 13.02.2023.

Усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій 13 лютого 2023 року старший солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи з`явився до п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернівці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, чим припинив вчинення даного кримінального правопорушення.

Своїми діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо не карати. Так, дійсно 30.12.2022 самовільно залишив військову частину та поїхав до місця свого проживання де перебував до 13.02.2023. Зауважив, що в той період померла бабуся, а у нього маленька дитина, змушений був поїхати додому, щоб допомогти. Шкодує про вчинене, однак через сімейні обставини не міг вчинити інакше.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. У вирішенні питання щодо можливості застосування ст. 75 КК України поклався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 також не заперечив, щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просив суд не призначати реального покарання, а вказав на можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченим, шляхом звільнення від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому відомі та цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, за обставин наведених у вироку, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; обставини, що спонукали обвинуваченого вчинити кримінальне правопорушення, зв`язані із сімейними проблемами; дані про особу винного, який раніше не судимий; позитивно характеризується за місцем проживання; має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не перебуває на спеціальному обліку у ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та не звертався за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою (а.м.д.р. 100, 101, 102, 106). Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 , стан його здоров`я, отримання травми пов`язаної з проходженням військової служби та захисту Батьківщини (а.м.д.р 42, 99).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України,суд враховує визнання вини та щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.

При цьому у частині 2 ст. 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Поряд із цим,враховуючи, що ОСОБА_4 дійсно, відверто, а не уявно, визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, самостійно з`явився до слідчого відділу, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та встановленням іспитового строку 1 (один) рік, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.

Судові витрати та речові докази у рамках кримінального провадження відсутні.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддяОСОБА_1