"05" квітня 2023 р. Справа № 363/1740/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000629, розпочатому 31.03.2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

у клопотанні слідчий та прокурор порушують питання про арешт майна, а саме мобільного телефону марки «Apple IPhone» моделі «14» на 128 Gb Serial №G66TXLN4Q6; IMEI/MEID НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 , який знаходиться в коробці білого кольору та був вилучений у ОСОБА_4 під час проведення огляду.

Прокурор та слідчий просили розглядати дане клопотання без їхньої участі.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділом Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000629, розпочато 31.03.2023 року за фактом викрадення майна, яке належить ФОП « ОСОБА_5 ».

В ході розслідування кримінального правопорушення з`ясовано, що 31.03.2023 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні відділення №1 Нової Пошти, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Дубрівська, 12/4, відкрито заволоділи чужим майном, а саме мобільним телефоном, чим спричинили ФОП « ОСОБА_5 » матеріальної шкоди, на суму викраденого майна.

Також встановлено, що ОСОБА_6 при отриманні посилки надав оператору нової пошти паспорт на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_3 , виданий органом 1820 22.07.2022 року та дійсний до 22.07.2023 року, РНОКПП НОМЕР_4 , після чого при перевірці посилки з рук оператора вирвав телефон марки «Apple IPhone» моделі «14» на 128 GB, чорного кольору, вартістю 35 999 грн., та зник з місця події разом з ОСОБА_7 .

31.03.2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 186 КК України.

Окрім того, цього ж дня в якості свідка допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час допиту повідомила, що перебуваючи в автомобілі марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» чорного кольору, н.з. « НОМЕР_5 », ОСОБА_6 надав їй коробку з телефоном марки «Apple IPhone» моделі «14» та попросив його сховати, на що вона погодилася не запитуючи для чого це потрібно. В подальшому, 31.03.2023 року заступником начальника ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області оглянуто та вилучено вищевказану коробку з мобільним телефоном та цього ж дня слідчим винесено постанову, якою телефон марки «Apple IPhone» моделі «14» визнано речовими доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що вилучений телефон марки «Apple IPhone» моделі «14» має суттєве значення для встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення після проведення експертиз та може бути використано, як доказ в даному кримінальному провадженні, оскільки містять на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою вищезазначене майно визнано речовими доказами.

Судом встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні належні та достатні докази, які б обґрунтовували необхідність арешту майна, як речового доказу по справі.

Так, суд звертає увагу, що вилучений телефон марки «Apple IPhone» моделі «14» на 128 Gb Serial №G66TXLN4Q6; IMEI/MEID НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 оглянутий та ідентифікований, як належний потерпілій ФОП « ОСОБА_5 », яка здійснює підприємницьку діяльність, тому на думку слідчого судді відсутня необхідність у накладенні арешту на вказаний речовий доказ, відповідно до ч. 1 ст.100 КПК України, а вказаний телефон повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

В матеріалах клопотання необґрунтовано та з обставин розслідування не встановлено, що інтереси досудового розслідування вимагають обов`язкового арешту на це майно, такий арешт меті ст. 2 КПК Україні не відповідає, коли телефон слідів кримінального правопорушення не містить. Слідчий не позбавлений можливості його докладно оглянути, дослідити та зафіксувати всі відомості, які необхідні для інтересів досудового слідства та встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, в тому числі із використанням фото та відео зйомки.

Вказаний телефон слідів злочину не містить, належить потерпілій і став предметом викрадення, вилучений в свідка і має бути повернутий власнику.

В клопотанні фактично порушено питання про обмеження права власності потерпілої на її майно без будь-яких вагомих підстав, суд вважає непропорційним та невиправданим втручання в її право власності.

Таким чином клопотання вимогам Закону не відповідає, є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України,

ухвалив:

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя