Справа № 991/6739/22
Провадження 1-кс/991/6771/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі - САП) ОСОБА_3 про арешт майна, подане у рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (далі - Кримінальне провадження), в якому прокурор просить:

1) З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

2) З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , яке належить йому на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_5 , а саме:

- 50 % частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 50 % частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 50 % частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 50 % транспортного засобу марки (моделі) VOLKSWAGEN TIGUAN, 2017 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 ;

- 50 % корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «РВС-Консалтинг» () із внеском до статутного капіталу 54 500 грн;

- 50 % корпоративних прав Приватного підприємства «Юридична фірма «РВС-Консалтинг груп» () із внеском до статутного капіталу 31 977 грн.

Клопотання мотивовано тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) під процесуальним керівництвом прокурорів САП здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні, у рамках якого ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. У випадку визнання його винуватості у вчиненні вказаного злочину, до нього може бути застосоване обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією вказаної статті, у вигляді конфіскації майна. За такого, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , у тому числі майно підозрюваного у спільній сумісній власності із його дружиною - ОСОБА_5 , яке зареєстроване за останньою, слід накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження з метою забезпечення конфіскації такого майна та запобігання можливості його приховання, відчуження чи передачі на користь третіх осіб.

Крім того, прокурор просить розглянути Клопотання без повідомлення підозрюваного, його захисників та інших осіб.

За ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що власником майна, на яке детектив просить накласти арешт, є підозрюваний у Кримінальному провадженні ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5 , то слідчий суддя дійшов до висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у вказаних осіб вжити заходів, направлених на відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт, що унеможливить накладення арешту на відповідне майно, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд Клопотання слід проводити без повідомлення власників такого майна, захисників/представників.

Від детектива НАБУ ОСОБА_7 , який діє на підставі доручення, надійшла заява про розгляд Клопотання без участі детектива, в якій також зазначив, що Клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

З огляду на те, що згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду Клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про здійснення розгляду Клопотання за відсутності детектива.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши Клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе: 1) необхідність такого арешту; 2) наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.

Слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ під процесуальним керівництвом прокурорів САП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001257 від 08.08.2019, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, зі змісту Клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування Кримінального провадження встановлені обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та за пособництва ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи на користь учасників організованої групи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зловживаючи своїм службовим становищем, в порушення пп.2 п.2.3 Положення про Управління, пп.14 п.4 Положення, не здійснив заходів, пов`язаних з фактичним прийняттям активів в управління, не прийняв їх від прокурора, не склав актів приймання-передачі; в порушення п.2 Постанови, не встановлюючи чи таке майно відповідає ознакам одного або більше видів майна у Примірному переліку, створив умови щодо віднесення майна до такого, що підлягає реалізації згідно з Примірним переліком виключно за наведеними у ньому прикладами; в порушення пп.7 п.2.3 Положення про Управління, пп.15 п.4 Положення, забезпечив визначення шляху управління активом шляхом реалізації, без врахування обов`язкової мети такого управління, зокрема, ефективності, збереження і збільшення економічної вартості активу; в порушення ч. 6 ст.100 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону, за відсутності згоди власника активу та ухвали слідчого судді або суду, забезпечив визначення активів до видів майна, яке підлягає лише реалізації; в порушення пп.9 п.4 Положення, пп.1,4,9 п.2.3. Положення про Управління, ст. 21 Закону, ч. 3 ст. 13 Закону про оцінку не забезпечив проведення оцінки, не забезпечив проведення рецензування звіту про оцінку майна, не забезпечив організацію та проведення засідань Міжвідомчої комісії з питань реалізації активів, вчинивши дії спрямовані на заволодіння чужим майном - права вимоги за кредитним договором № 4804 від 27.08.2012 та кредитним договором № 4706 від 16.09.2010, укладеними між ПАТ «Укрінбанк» та ТОВ «Укрполіскорм», зобов`язання щодо яких забезпечені іпотечними договорами та договорами поруки, шляхом їх незаконної реалізації на користь учасників організованої групи за заниженою ціною, що виразилось у завданні майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в особливо великому розмірі в загальній сумі 112 339 000 грн.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, згідно положень ст. 12 та Примітки до ст. 45 КК України є особливо тяжким корупційним злочином.

Згідно з доводами, викладеними у Клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, наявні достатні підстави вважати про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів: ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2019 у справі № 761/5783/19, якою визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі АРМА в управління Прав вимоги (Том № 2 а. 9-17), службовою запискою (Том № 2 а. 1836), наказом (Том № 2 а. 37-42), листів АРМА до ТБ «Універсальна», ТОВ «Експертно-технічний центр «Статус», ФОП ОСОБА_14 (Том № 2 а. 43-60), листами ТБ «Універсальна» та ФОП ОСОБА_14 , ТОВ «Експертно-технічний центр «Статус» до АРМА з резолюціями (Том № 2 а. 61-66), протоколом засідання № 79 тендерного комітету від 15.04.2019 (Том № 2 а. 67-73), службовою запискою (Том № 2 а. 74-80), резолюцією (Том № 2 а. 85), заявкою (Том № 2 а. 86-91), резолюцією (Том № 2 а. 92), листом АРМА до ДП «СЕТАМ» (Том № 2 а. 93-98), запитом цінових пропозицій (Том № 2 а. 101), ціновими пропозиціями (Том № 2 а. 102-104), протоколом № 448/1 засідання тендерного комітету від 18.04.2019 (Том № 2 а. 105), висновком про вартість (Том № 2 а. 106), Договором № 1237 від 19.04.2019 з додатками (Том № 2 а. 107-110), протоколом № 406894 проведення електронних торгів (Том № 2 а. 111, Договором купівлі-продажу зі специфікацією (Том № 2 а.112-115), показаннями свідків (Том № 2 а. 81-84, 118-120), висновком експерта (Том № 2 а.121-126), звітом про оцінку майна (Том № 2 а. 127), висновком експерта (Том № 2 а. 130-144), наказом (Том № 2 а. 159), витягом із протоколу № 32 (Том 2 а. 159-зворот), наказом (Том № 2 а. 160).

Згідно витягу із Реєстру прав власності на нерухоме майно (Том № 2 а. 179), ОСОБА_4 на праві приватної власності належить:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (Том № 2 а. 168-169), 19.09.2007 між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 укладено шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_16 ».

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (Том № 2 а. 178-179), ОСОБА_5 на праві приватної власності належить:

- квартира за адресою: АДРЕСА_2 (дата набуття права власності 25.06.2015);

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 (дата набуття права власності 04.07.2011).

Згідно протоколу огляду від 13.10.2022 (Том № 2 а. 170-171), ОСОБА_5 є власницею наступних транспортних засобів:

- VOLKSWAGEN TIGUAN, 2017 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 (набутий у власність, згідно з датою реєстрації транспортного засобу 16.03.2017).

Згідно протоколу огляду від 13.09.2022 (Том № 2 а. 172-177), ОСОБА_5 володіє:

- корпоративними правами Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «РВС-Консалтинг» () із внеском до статутного капіталу 54 500 грн (дата державної реєстрації 13.11.2008);

- корпоративними правами Приватного підприємства «Юридична компанія «РВС Консалтинг груп» () із внеском до статутного капіталу 31 977 грн (дата державної реєстрації 24.06.2009).

Так, 21.12.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах та організованою групою.

Санкція злочину, кваліфікованого за ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. У відповідності до правових положень ч. 6 ст. 12 КК України злочин, кваліфікований за ч. 5 ст. 191 КК України, є особливо тяжким злочином.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч. 1, ч. 3 чт. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Враховуючи вищевикладене, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вказане вище майно підозрюваного ОСОБА_4 та частина майна підозрюваного у спільній сумісній власності подружжя з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, та яке може бути призначене ОСОБА_5 судом, у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину.

Разом з тим, за п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як вбачається із витягу із Реєстру прав власності на нерухоме майно (Том № 2 а. 179-179), ОСОБА_5 за час шлюбу на підставі договору дарування № 42 від 03.02.2011 набуто майно, а саме:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказана квартира не є спільним сумісним майном подружжя Різник, а є особистою приватною власністю ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається зі змісту клопотання, у зв`язку із наявністю ризику того, що вказане майно може бути приховане, відчужене чи передане на користь третіх осіб, необхідність арешту такого майна шляхом заборони на його відчуження та розпорядження обґрунтовується саме запобіганням можливості його приховування, передачі чи відчуження на користь інших осіб з метою уникнення можливої конфіскації вказаного майна.

Таким чином, зважаючи на те, що досудовим розслідуванням встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке є особливо тяжким корупційним злочином, повідомлення про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_4 , враховуючи, що санкція зазначеної статті передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, що може бути застосовано до ОСОБА_4 , у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання судом його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, зважаючи на неможливість запобігання ризикам приховування, передачі чи відчуження майна підозрюваного третім особам без накладення на нього арешту шляхом заборони на відчуження та розпорядження, слідчий суддя дійшов до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна підозрюваного, у тому числі у спільній сумісній власності з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , відповідає принципу розумності та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб, а такий ступінь втручання у права ОСОБА_4 є співрозмірним завданням кримінального провадження та виправдовує потреби досудового розслідування.

При цьому, накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без встановлення заборони користування ним, що, враховуючи завдання кримінального провадження, у даному випадку є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

За такого, Клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:

1) квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_4 у спільній сумісній власності з ОСОБА_5 , яке зареєстровано за ОСОБА_5 , а саме:

1) 50 % частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) 50 % частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 ;

3) 50 % транспортного засобу марки (моделі) VOLKSWAGEN TIGUAN, 2017 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 ;

4) 50 % корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «РВС-Консалтинг» () із внеском до статутного капіталу 54 500 грн;

5) 50 % корпоративних прав Приватного підприємства «Юридична компанія «РВС-Консалтинг груп» () із внеском до статутного капіталу 31 977 грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Зобов`язати прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 невідкладно письмово повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_17