Дата документу 18.01.2023 Справа № 318/1375/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/1375/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/545/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор»,

розглянула 18 січня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження зокрема відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розпорядженням Верховного суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» визначена підсудність судових справ, які розглядались Василівським районним судом Запорізької області за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 15.11.2022 включно.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області на Заводський районний суд м.Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 9 січня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує, що рішення суду є незаконним у зв`язку із істотним порушенням норм КПК України. Так, в порушення норм КПК та рішень Європейського суду він перебуває під вартою вже шість років і на теперішній час кримінальне провадження відносно нього не розглянуто. Зазначає, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений та носить формальний характер. Апелянт звертає увагу про відсутність доказів його причетності до даного кримінального провадження.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені апелянтом доводи щодо його не причетності до вчиненого злочину через відсутність доказів, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів зауважує, що не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

При цьому, конкретність пред`явленого обвинувачення у даному проваджені колегією суддів не перевіряється, оскільки це є предметом судового розгляду у вирішенні справи по суті пред`явленого обвинувачення.

Відповідаючи на інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України, за які, зокрема за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, у разі визнання його винним, передбачено покарання довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення як корисливих, так і насильницьких злочинів, вчинення злочинів у період умовно-дострокового звільнення, відсутність постійного місця робити, а тому і стабільного заробітку, свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки існує ризик певних дій з боку обвинуваченого в адресу потерпілих, свідків, що може перешкодити кримінальному провадженню та вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

При цьому, сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 23 січня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4