СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/240/23
ун. № 759/1420/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання -ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003271, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, обіймаючого посаду начальника 3 відділу 5 управління Департаменту спеціального зв`язку Адміністрації Держспецзв`язку, у військовому званні «полковник», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003271 відносно ОСОБА_3 ., обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 10.07.2020 року, близько 23:15 год., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у військовому званні «полковник», обіймаючи посаду начальника 3 відділу5 управління Департаменту спеціального зв`язку Адміністрації Держспецзв`язку, перебуваючи в приміщенні під`їзду № 3, на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , усупереч вимог ст.ст 27, 28, 68 Конституції України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, відчуваючи до ОСОБА_6 особисту неприязнь, знаходячись від потерпілого ОСОБА_6 на відстані витягнутої руки, дістав з-за спини, з під свого ременя штанів металевий предмет зовні схожий на саперну лопатку та, утримуючи її у своїй правій руці, наніс один удар по правій руці останнього, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої кисті: субкапітальний перелом 5-ї п`ясної кістки правої кисті (за зміщенням уламків), яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, чим вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 за п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, що потерпілий систематично не з`являється в судові засідання, що згідно вимог ч. 6 ст. 340 КПК України прирівнюється до відмови від обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, просив закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому зазначив, що проти подальшого судового розгляду кримінального провадження заперечує.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, просив відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання, оскільки прокурор не відмовляється від підтримання державного обвинувачення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, які є в розпорядженні суду, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених у вказаній статті, в тому числі ч.1 ст.122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, що є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, і за фактичними обставинами, даний злочин не пов`язаний з домашнім насильством.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до обвинувального акту злочин, інкримінований ОСОБА_3 , було вчинено 10.07.2020 року; 21.01.2021 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину; 22.01.2021 року, тобто два роки тому обвинувальний акт було скеровано до суду.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи обвинувальний акт надійшов в провадження головуючого судді ОСОБА_1 08.04.2021 року. Ухвалою суду від 24.05.2021 року судовий розгляд було призначено на 25.06.2021 року. З цього часу в більшість судових засідань, які призначались судом, потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, хоча про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Так, відповідно до матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_6 не з`явився в наступні призначені судові засідання, про які був повідомлений:

- 21.07.2021 року (особиста розписка а.с. 57);

- 31.08.2021 року (телефонограма а.с. 65);

- 22.09.2021 року (телефонограма а.с. 72);

- 12.11.2021 року (особиста розписка а.с. 79);

- 07.12.2021 року (телефонограма а.с. 85);

- 25.05.2022 року (телефонограма а.с. 105);

- 08.06.2022 року (телефонограма а.с. 109);

- 20.07.2022 року (телефонограма а.с. 112);

- 06.10.2022 року (телефонограма а.с. 123);

- 02.11.2022 року (особиста розписка а.с. 132);

- 23.11.2022 року (особиста розписка а.с. 138).

Повістки, які були направлені рекомендованим листом на судові засідання 20.12.2022 року та 02.02.2023 року повернулися без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (а.с. 151, 152).

Відповідно до ч. 6 ст. 340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Частина 4 ст.26 КПК України передбачає, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Такими критеріями є: 1)складність справи; 2) поведінка заявника; 3) поведінка органів державної влади (насамперед суду); 4) важливість справи для заявника. («Antonenkov and Others v. Ukraine» п. 41, «Belous v. Ukraine» п. 35, «Kobsev v. Ukraine» п. 66).

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. («De Geouffre de la Pradelle v. France»).

Вказане узгоджується з позиціями Європейського суду з прав людини, викладених в рішеннях, які стосуються концепції «тривалість розгляду справи та позиція заявника». Так, заінтересована особа зобов`язана належним чином виконувати процесуальні дії, які стосуються її, утримуватися від тактики зволікань і користуватися наданими державою можливостями для скорочення строків провадження («Union Alimentaria Sanders v/ Spain» п. 35; незважаючи на те, що заявник не зобов`язаний співпрацювати з обвинувачами, він несе відповідальність за будь-які затримки, викликані його поведінкою «Buchholz v/ Germany» п. 63).

Суд вважає встановленим той факт, що потерпілий протягом тривалого часу був обізнаний про те, що судом розглядається кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, в якому він визнаний потерпілим, був ознайомлений з правами та обов`язками потерпілого, однак свідомо нехтує своїми процесуальними обов`язками, не цікавиться процесом розгляду справи судом з судового засідання 09.02.2022 року, не вживав будь-яких заходів щодо активної участі в судових засіданнях вже рік, достовірно знав, що згідно обсягу і порядку дослідження доказів, після його допиту ухвалено дослідити письмові докази, допитати свідків, обвинуваченого, однак ОСОБА_6 не направив до суду свого представника, а також не подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки дане кримінальне провадження є у формі приватного обвинувачення, потерпілий більше ніж два рази без поважних причин не з`явився в судові засідання без поважних причин, таку бездіяльність слід прирівняти до відмови від обвинувачення згідно положень ч. 6 ст. 340 КПК України, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд не погоджується з позицією прокурора про те, що застосувати ч. 6 ст. 340 КПК України у кримінальних провадженнях в формі приватного обвинувачення суд має право лише в разі, коли прокурор відмовиться від підтримання державного обвинувачення і неявка потерпілого відбудеться після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій ст. 340 КПК України, з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. Порядок реалізації потерпілим права згоди на підтримання обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення передбачено ч.ч. 2, 3 ст. 340 КПК України.

Разом із цим, за п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Тобто, в кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення потерпілий має право підтримувати обвинувачення нарівні з прокурором, а в разі, якщо він відмовиться підтримати обвинувачення, така відмова є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, незважаючи на факт підтримання обвинувачення прокурором.

Вирішуючи питання можливості застосування судом ч. 6 ст. 340 КПК України, в контексті фактів та обставин неявки потерпілого в судове засідання, суд бере до уваги синтаксичний розбір цієї правової норми, а саме застосування законодавцем розділового сполучника «але», який уживається для означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ тощо) можливий лише один («Словник української мови», 1993 р.).

Отже, ураховуючи, що сама по собі неявка потерпілого в кримінальних провадженнях у формі державного обвинувачення не тягне закриття кримінального провадження, слід дійти висновку, що частина 6 статті 340 КПК України регулює два самостійних випадки неявки потерпілого: повторне неприбуття в судове засідання без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення і згоди потерпілого підтримувати обвинувачення. При цьому, як і перший випадок, який притаманний кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, так і другий, який можливий лише у кримінальних провадженнях у формі державного обвинувачення, законодавець ототожнив та визначив як «відмова від обвинувачення», а також передбачив аналогічні наслідки у виді закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Враховуючи зазначене, суд вирішив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підлягає закриттю в зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст.284, ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003271, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Святошинський районний суд м. Києва, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1