Справа № 522/9653/22
Провадження № 1-кп/522/2127/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі об`єднані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000431 від 18.04.2022 року, №0000473 від 09.07.2022 року та №0000335 від 09.07.2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м. Ніспорени Республіки Молдова, з середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, без постійного місця мешкання на території м. Одеси, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.ч.1, 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в місті Харків, знайшов паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Маючи кримінально протиправний умисел на виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати документи, що посвідчують особу, ОСОБА_3 , реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, здійснив заміну первісного фотознімку в паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на фотознімок зі своїм зображенням з метою його подальшого використання.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати документи, що посвідчують особу з метою його використання.

Крім того, 09.07.2022 приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на майданчику за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час до нього підійшли працівники поліції для перевірки документів.

Маючи умисел на використання завідомо підробленого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що на першій сторінці документу проведена заміна первісного фотознімку власника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на фотознімок ОСОБА_3 , надав вищезазначений документ працівнику поліції під час перевірки документів у нього та таким чином використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завідомо знаючи, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_8 від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX) та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 05.07.2022 року, 08.04.2022 приблизно о 07:00 прийшов до квартири АДРЕСА_2 , за якою приглядав за проханням потерпілої ОСОБА_9 .

У вказаному місці та у зазначений час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, а предметом свого злочинного посягання він визначив телевізор марки «LG» моделі «32LK6100PLB» чорного кольору, який знаходився у вищевказаній квартирі.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх злочинних дій та настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що його злочинні дії залишаються непомітними, діючи умисно викрав телевізор марки «LG» моделі «32LK6100PLB» чорного кольору.

В подальшому ОСОБА_3 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому вільно розпорядився викраденим майном, на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан; відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб військовий стан в Україні продовжено; також відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року військовий стан в Україні продовжено строком на 90 діб, 06 липня 2022 року приблизно о 15:30 годині перебував у орендованій квартирі АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, визначив предметом свого злочинного посягання телевізор марки «LG» моделі «32LK6200PLA» білого кольору, який знаходився у вищевказаній квартирі.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна повторно, розуміючи протиправність своїх злочинних дій та настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що його злочинні дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, знаходячись в кухні-студії орендованої квартири АДРЕСА_3 , зняв зі стіни телевізор марки «LG» моделі «32LK6200PLA» білого кольору.

В подальшому ОСОБА_3 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця та в подальшому вільно розпорядиться викраденим майном, разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 7500,00 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

За сукупністю скоєного дії, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 185 КК України.

Вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду на загальну суму 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, яка до теперішнього часу не відшкодована.

Крім того, вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 7500,00 (сім тисяч п`ятсот) гривень, яка була відшкодована на стадії досудового розслідування шляхом повернення викраденого майна.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повому обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчинених ним злочинів. Просив, враховуючи пом`якшуючи обставини, суворо його не карати.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 185 КК України.

Захисник ОСОБА_6 просив суворо не карати обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю.

Потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю.

Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.

З урахуванням заяв потерпілих про розгляд провадження за їх відсутності, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються .

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані стороною обвинувачення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв два проступка та два тяжких злочина.

Суд бере до уваги визнання ОСОБА_3 провини, що виразилося у щирому осуді своєї поведінки, добровільних показах щодо вчинених злочинів, що пом`якшує міру покарання. На наркологічному чи психіатричному обліку обвинувачений не перебуває, обтяжуючі обставини судом не встановлені.

Вказані факти суд бере до уваги при обранні міри покарання.

Крім того, суд при призначенні покарання, бере до уваги кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, ступінь суспільної небезпечності вчиненого та часткове не відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації існує середній ризик вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 6 місяців арешту, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 12.07.2022 року у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2022 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_3 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 днів.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 19.07.2022 року та від 22.07.2022 року, слід скасувати.

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення судової технічної експертизи документів №СЕ-19/116-22/11624-ДД від 06.09.2022 року у сумі 1510,24 гривень (одна тисяча п`ятсот десять гривень 24 копійки).

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 6 (шести) місяців арешту;

-за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 12.07.2022 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 12.07.2022 року по 23.12.2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 19.07.2022 року, на наступне майно: телевізор марки «LG» моделі «32LK6200PLA» білого кольору, кріплення білого кольору та шнур білого кольору до телевізора, наволочка бузкового кольору, музична колонка моделі «USK-15A-BT» чорного кольору.

Речові докази: телевізор марки «LG» моделі «32LK6200PLA» білого кольору, кріплення білого кольору та шнур білого кольору до телевізора, наволочка бузкового кольору, музична колонка моделі «USK-15A-BT» чорного кольору, повернути власникам.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22.07.2022 року, на наступне майно: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , в який вклеєне фото гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речовий доказ: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , в який вклеєне фото гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової технічної експертизи документів №СЕ-19/116-22/11624-ДД від 06.09.2022 року у сумі 1510,24 гривень (одна тисяча п`ятсот десять гривень 24 копійки).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_11 ОСОБА_12