Номер провадження: 11-кп/813/2190/22
Справа № 522/1966/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003357 та №0000021 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 під час судового розгляду продовжено строк тримання під вартою до до 18.12.2022 року року, без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , апеляційна скарга від якого не надходила.

Ухвала суду першої інстанції від 30.08.2022 року перевіряється в межах поданої апеляційної скарги лише відносно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 20.10.2022 року скасувати. Ухвалити нове рішення , яким обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 .
Захисник вказує, що не погоджується з ухвалою суду , тому що судові засіданні проходять в режимі постійного продовження строків тримання під вартою. Будь- які заходи щодо розгляду справи в розумні строки не вживаються з боку сторони обвинувачення. Потерпілі не приходять в судові засідання.
Обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою понад 2 роки без можливості внесення застави або визначення іншого менш суворого запобіжного заходу.
До матеріалів судової справи долучені документи, які підтверджують, що ОСОБА_8 може знаходитися у квартирі свого знайомого , який надав всі відповідні документи. Одночасно долучено ряд інших доказів , що обвинуваченого беруть на офіційну роботу, довідку про хворобу рідних.
Незважаючи на те , що ОСОБА_8 перебуває під вартою, не чинить будь- яких перешкод для розгляду справи, вирок не винесено.
Було заявлено клопотання про визначення розміру застави, яке судом не розглянуто.
Усі ризики просто перелічуються стороною обвинувачення. Будь- яких переконливих доказів існування хоча б одного ризику передбаченого ст. 177 КПК не має.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
З технічних причин через відсутність електропостачання в установі попереднього ув`язнення забезпечити участь ОСОБА_8 в судовому засіданні не виявилося можливим. Захисник ОСОБА_7 вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.
Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченого, який власну заяву про свою обов`язкову участь під час апеляційного розгляду не подавав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003357 та №0000021 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, строк тримання під вартою ОСОБА_8 за попередньою ухвалою був продовжений до 28.10.2022 року.
Відповідно до приписів ч.3 ст. 331 КПК України суд ухвалою від 20.10.2022 року задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання ОСОБА_8 під вартою до 18.12.2022 року.
Продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд , як видно виходив із того, що продовжують існувати ризики, що ОСОБА_8 може вдатися до спроб переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та врахував інші відомості, що передбачені ст. 178 КПК, зокрема дані про те, що обвинувачений є громадянином Молдови, зареєстрований в Республіка Молдова, до затримання тимчасово проживав в м. Одесі, раніше не судимий, не працевлаштований, офіційних доходів не має, не одружений, утриманців не має.
Наведені відомості про особу обвинуваченого свідчать про те, що він не має на території України достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником .
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зазначені вище відомості та обставини, які у повній мірі були враховані судом першої інстанції доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
З огляду на те, що судовий розгляд продовжується та не була допитана потерпіла, вірогідним є продовження існування ризику незаконного впливу на потерпілу.
Ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначеної особи та дослідження їх судом.
Жодних відомостей чи доказів того, що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків, стороною захисту під час апеляційного розгляду не додано.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, як на тому наполягає захисник, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати.
Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час подальшого судового розгляду , а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.
В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Відомості, що характеризують обвинуваченого були враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.
Висловлення наміру обвинуваченим орендувати житло у м. Одесі та виконувати обов`язок явки до суду не може бути визнане тим чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.
Додані до апеляційної скарги документи, на які посилається захисник, якість виготовлення яких фактично не дає можливості прочитати їх зміст, як на докази можливості знаходитися у квартирі свого знайомого, на думку колегії суддів, не можна визнати документальним підтвердженням факту справжності виникнення договірних відносин з найму житла , а також доказом добросовісної гарантії того, що обвинувачений не зможе вдатися до спроби переховуватися від суду, зважаючи на те, що він є громадянином іншої країни, та не має міцних соціальних зв`язків на території України.
Колегія суддів не вважає підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу доводи захисника про те, що гарантійний лист АН Альтаір вказує на можливість офіційного працевлаштування обвинуваченого у разі його звільнення, без будь- якого підтвердження , що вказане у гарантійному листі АН Альтаір дійсно зареєстровано як юридична особа та фактично здійснює підприємницьку діяльність, має вакансії працівників і що такий лист може дійсно гарантувати працевлаштування обвинуваченого.
Такі доводи є недостатніми для висновку, що працевлаштування може стати гарантією дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
Доводи апелянта про те, що обвинуваченого є матір, яка хворіє самі по собі не можуть визнані обставинами , які доводять що ці обставини запобігають ризику втечі , мають стримуючий характер та реально здатні вплинути на його процесуальну поведінку.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не переконують у тому, що до обвинуваченого може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, за відсутності міцних соціальних зв`язків та будь-яких гарантій явки обвинуваченого до суду.
Посилання захисника на те, що суд безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, продовжуючи строк тримання під вартою, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Суд як видно, пославшись на приписи ч. 4 ст. 183 КПК , вказав на те , що застава може не визначатися у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Як видно , ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи.
У практиці ЄСПЛ сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) вчинить інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку.
Враховуючи обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, вдіомості про особу обвинуваченого, його майновий стан, колегія суддів вважає мотивованим висновок суду першої інстанції по те, що більш м`який запобіжний захід, в т.ч. і застава не зможе запобігти існуючим ризикам, які є істотними на даній стадії судового розгляду.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційній вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_8 в ході судового розгляду продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.12.2022 року
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4