КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000205 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 грудня 2022 року.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції змінити обравши його підзахисному запобіжний захід з визначенням застави або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
На думку апелянта, єдиною підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальше його продовження є обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Разом з тим, згідно доводів апеляційної скарги, в матеріалах провадження відсутні докази вчинення останнім даного кримінального правопорушення.
Крім того, захисник вважає, що на даний час ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому виняткового запобіжного заходу зменшилися, зважаючи на час проведення досудового розслідування.
Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути достатньою підставою для запобіжного ув`язнення особи, а інші обставини, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , вказують на надмірну суворість такого запобіжного заходу.

Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , здійснюється без участі сторін кримінального провадження, оскільки відповідне клопотання в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України не заявлялось.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000205 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 грудня 2022 року.

Перевіривши ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Хоча ОСОБА_5 і має постійне місце проживання та є раніше не судимою особою, проте обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і тих, які відносяться до категорії тяжких, обвинувачується у вчиненні злочинів, направлених на порушення громадського порядку із застосуванням вогнепальної зброї та у вбивстві малолітньої особи через необережність.
Таким чином, враховуючи вище наведене, а також конкретні обставини справи, характер інкримінованих ОСОБА_5 дій, те, що він обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, з яких хуліганство вчинено групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї відносно невизначеного кола осіб, спричинення смерті малолітній особі, що свідчить про особливу зухвалість його дій та їх підвищену суспільну небезпеку, приймаючи до уваги обсяг судового слідства, інші дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Термін перебування ОСОБА_5 під вартою не перевищує загальний строк встановлений КПК України для такого виду запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Обставин, які б свідчили, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегією суддів не встановлено. На надано відповідних доказів на підтвердження своїх доводів з цього приводу і захисником.
Що стосується доводів захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України, то вказані обставини, у відповідності вимог КПК України, під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу та його продовження, судом не перевіряються.
Також слід зазначити, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховував в сукупності конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого та обсяг всього пред`явленого йому обвинувачення, а не лише за ч. 1 ст. 119 КК України.
За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3