У Х В А Л А

22.02.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника ДУ ВК № 35 - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в режимі відеоконферензв`язку з ДУ «Білоцерківської виправної колонії (№35)» клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Іванківського району. Київської області, українця, громадянина України, одруженого, освіта середня, до засудження працював приватним підприємцем, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимий:

1. 24.02.1992 року Дніпровським райсудом м. Києва за ст.ст. 140 ч,2. 46 - 1 КК України на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. 13.08.1992 року відстрочку скасовано, направлений в місця позбавлення волі. Звільнений 10.09.1994 року по відбуттю покарання.

2. 26.10.1998 року Подільським райсудом м. Києва за ст.ст. 140 ч.2, 81 ч.3. 42 КК України на 6 років позбавлення волі. Не звільнявся.

3. 27.07.1999 року Дніпровським райсудом м. Києва за ст.ст. 206 ч,2, 43 КК України на 6 років 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 28.07.2001 року на підставі ст. 3 п. «в » Закону України «Про Амністію » від 05.07.2001 року.

4. 19.06.2006 року Іванківським райсудом Київської області за ст.ст. 189 ч.3, 75 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, -

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , в якому він просить застосувати до засудженого положення ст. 81 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання в Білоцерківській ВК № 35 відповідно до вироку Бородянського районного суду Київської області від 24.09.2015 року за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України, яким останнього засуджено до 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 03 грудня 2014 року. Кінець строку: 06 червня 2024 року.

З матеріалів клопотання та матеріалів особової справи суд встановив, що ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі відбуває покарання з 08.12.2014 року.

З матеріалів особової справи, а саме з характеристики, вбачається, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 29.12.2015 року відбуваючи покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався негативно, мав 4 стягнення та 1 заохочення. З 13.07.2016 року утримуючись в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» відбуває покарання з 18.08.2016 року. За час відбування покарання характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За допущення порушень установленого порядку відбування покарання загалом 13 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 6 разів був поміщений в ДІЗО. Стягнення зняті та погашені в установленому законом порядку. Допущені порушення були виражені у порушенні правил пожежної безпеки, не виконанні встановлених законодавством вимог представників адміністрації, вилученні заборонених речей та вчиненні дрібного хуліганства. Має 16 заохочень.

Захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримали просять задовольнити, зазначили, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , зазначаючи, що засуджений має недостатній ступінь виправлення.

Представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , зазначаючи, що засуджений має недостатній ступінь виправлення.

Суд, заслухавши захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , представника колонії, прокурора, який вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, дослідивши матеріали, приєднанні до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно довідки стягнень та заохочень відносно засудженого ОСОБА_7 він має 17 заохочень та 13 стягнень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 протягом 1992-2006 р.р. чотири рази засуджувався за умисні злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. До нього застосовувалося звільнення від відбування покарання на підставі ст. 3 п. «в » Закону України «Про Амністію » від 05.07.2001 року та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком. Однак після звільнення ОСОБА_6 знову вчиняв нові умисні злочини. Так:

1. 24.02.1992 року Дніпровським райсудом м. Києва за ст.ст. 140 ч. 2. 46 - 1 КК України на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. 13.08.1992 року відстрочку скасовано, направлений в місця позбавлення волі. Звільнений 10.09.1994 року по відбуттю покарання.

2. 26.10.1998 року Подільським райсудом м. Києва за ст.ст. 140 ч.2, 81 ч.3. 42 КК України на 6 років позбавлення волі. Не звільнявся.

3. 27.07.1999 року Дніпровським райсудом м. Києва за ст.ст. 206 ч,2, 43 КК України на 6 років 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 28.07.2001 року на підставі ст. 3 п. «в » Закону України «Про Амністію » від 05.07.2001 року.

4. 19.06.2006 року Іванківським райсудом Київської області за ст.ст. 189 ч.3, 75 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

По теперішній справі засуджений: 24.09.2015 року Бородянським районним судом Київської області за ст. 187 ч. 1, ст. 187 ч. 4, ст. 15 ч. 2, ст. 289 ч. 3, 70 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що він став на шлях виправлення і просить його звільнити із колонії умовно-достроково.

Оцінюючи вищевказане у сукупності, суд вважає, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки після звільнення на підставі ст. 3 п. «в » Закону України «Про Амністію » від 05.07.2001 року та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком він вчинив новий умисний злочин, у т.ч. в період умовно-дострокового звільнення.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання, оскільки незважаючи на неодноразові звільнення від відбування покарання проявлений судом гуманізм до ОСОБА_6 , останній знову вчиняв злочини. Вказане є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення.

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст. 81 КК України та невідповідають положенням ст. 9 КВК України.

Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537 ч. 1 п. 2 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі згідно положення ст. 81 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 (семи) днів.

Повний текст ухвали проголошено 24 лютого 2023 року в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

СуддяОлександр ШОВКОПЛЯС