Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/491/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2022 року, якою стосовно,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та/або малолітніх дітей, осіб похилого віку, працюючого продавцем магазину «Океан» та агрономом фермерського господарства «Явір 2012», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 15.10.2022 по 13.12.2022, включно,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2022 року, задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_10 .

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що надані до клопотання докази свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_10 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Також слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду ; незаконно впливати на свідків, можливих очевидців, які підлягають допиту та проведенню за їх участі інших слідчих дій у кримінальному провадженні; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, доказів які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, сторонами провадження суду не надано, а тому до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді змінити - визначивши розмір застави.

Свої вимоги мотивує тим, що слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Органу досудового розслідування слід довести і перевірити в суді, чи є наявність ризиків, передбачених законом, та чим вони підтверджуються.

Доводам сторони обвинувачення, такі посилання у клопотанні, мають бути конкретні і достатні для таких висновків.

Захисник вважає, що доводи про наявність ризиків жодним чином ініціатором клопотання не доведено і є лише припущенням.

Водночас слідчим суддею залишено поза увагою те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, постійне місце роботи і тісні соціальні зв`язки, а тому не має наміру покидати місце постійного проживання.

Крім того, слідчий суддя, суд при постановленій ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Не застосування застави у випадках передбачених частиною четвертою ст. 183 КПК України є право, а не обов`язок суду.

Захисник вважає, що запобіжний захід у вигляді застави буде достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного, та зумовлений ступенем довіри до нього та при цьому перспектива втрати внесеної застави, буде стримуючим фактором, щоб в особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за 0000808 від 15.10.2022 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , близько о 18 год. 20 хв. 15.10.2022, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів 2.43 ‰), керував автомобілем «Audi A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить останньому на праві приватної власності, рухався в світлу пору доби в межах населеного пункту м. Бобринець по автомобільній дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв на території Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони м. Миколаїв в напрямку м. Кропивницький, при цьому грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР, через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Під час подальшого руху, в зазначений час, на вказаному автомобілі, у вказаному напрямку ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Промислова в м. Бобринець, на перехресті доріг з вул. Міщанська, самовпевнено та свідомо перевищив безпечну та допустиму швидкість руху керованого ним транспортного засобу в межах населеного пункту, що позбавило його можливості своєчасно виявити їдучий попереду попутній транспортний засіб ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 та як наслідок, не дотримавшись безпечної дистанції, на відстані 7,45 м до лінії електроопори №113, допустив зіткнення із задньою частиною вказаного автомобіля ВАЗ 2101, тим самим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1ПДР України.

В подальшому автомобіль «Audi A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані заносу, здійснив виїзд на праве узбіччя по ходу руху, де на відстані 74,5 м від місця зіткнення транспортних засобів, допустив наїзд на лінію електроопори КТП 45 Л-3 86/2011 та зупинився, а автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 у некерованому стані відкинуло на 104,5 м від місця зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

15.10.2022 о 20.09 ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

16.10.2022 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою фактів та обставин з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_10 інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У відповідності до клопотання органу досудового розслідування, доведеність наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного підтверджується наступним.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний матиме реальну можливість незаконного впливу на свідків, можливих, ще наразі невстановлених очевидців, які підлягають допиту та проведенню за їх участі інших слідчих дій у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є також доведеним, оскільки підозрюваний в 2021 притягувався до відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно недоведеності стороною обвинувачення неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.

Доводи захисника щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є необхідним та доцільним.

Посилання захисника на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, постійного місця роботи та тісні соціальні зв`язки, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження слідчого судді, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, та не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційні вимоги захисника про визначення альтернативного запобіжного заходу, як застава не можуть бути задоволені, оскільки слідчим суддею належним чином виконані положення ч. 4 ст. 183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення не визначати розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу.

Твердження захисника про те, що сама лише тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2022 року, якою до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 15.10.2022 по 13.12.2022, включно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4