ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1227/23 Справа № 184/881/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А
14.02.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпро, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,
в с т а н о в и л а :
Ухвалу суду першої інстанції оскаржила захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого, яка в апеляційній скарзі:
- вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом не з`ясована можливість скасування обвинуваченому запобіжного заходу;
- вважає, що у клопотанні прокурора не обґрунтовані ризики переховування від правоохоронних органів та вчинення інших правопорушень, а судом не враховано , що обвинувачений перебуває під вартою майже два роки, винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доведена;
- наголошує, що обвинувачений має дружину та двох неповнолітніх дітей, разом з якими він проживав та вів спільне господарство, дружина обвинуваченого є онкохворою, неодноразово зверталась до суду із клопотанням про заміну запобіжного заходу, та гарантувала належну процесуальну поведінку обвинуваченого, про вказані обставини не були враховані судом;
- вказує, що відповідно до практики ЄСПЛ продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз для подальшого втручання в право на свободу обвинуваченого, та навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, а наявність ризиків не повинна носити абстрактний характер, а мати конкретний характер та підтверджуватися доказами;
- наголошує, до обрання запобіжного обвинувачений належним чином виконував свої обов`язки, з`являвся до слідчого, а доказів його ухилення від органу досудового розслідування прокурором суду не надано, а ризик імовірного покарання не може бути визначальною підставою для підтвердження ризику переховування обвинуваченого, та має оцінюватися у сукупності факторів, якими є фактичні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого;
- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід на більш м`який, обравши обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, захисник в апеляційній скарзі прохала судовий розгляд повести у письмовому провадженні, прокурор подала заяву про розгляду апеляційної скарги за її відсутності, від обвинуваченого клопотання про особисту участь у судовому засіданні не надходило, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений обвинувачується у тому, що він в ніч з 30.12.2020р. на 31.12.2020р., шляхом розбиття вікна, проник у салон автомобіля Ford Transit д/н НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку № 27 по вул. Горького у м. Покров Дніпропетровської області, звідки таємно викрав майно, належне потерпілій ОСОБА_7 , чим спричинив йому матеріальний збиток на загальну суму 5 418,66грн.
Відомості внесено до ЄРДР, дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.
Крім того, обвинувачений 10.01.2021р. приблизно о 23:00год. шляхом розбиття вікна, проник у салон автомобіля Skoda д/н НОМЕР_2 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, належне потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив їй матеріальний збиток на загальну суму 1 000грн.
Відомості внесені до ЄРДР, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.
Крім того, обвинувачений 30.01.2021р. приблизно о 23:00год., шляхом злому замка, проник у салон автомобіля Iveco д/н НОМЕР_3 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив йому матеріальний збиток на загальну суму 1 025грн.
Відомості внесені до ЄРДР, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.
За вказаним фактом органом досудового розслідування відомості внесені до ЄДРД, та розпочато досудове розслідування, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, та у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, та обвинувачений розуміє невідворотність покарання, а тому існує ризик його переховування від органу досудового розсаджування та суду, а отже існує ризик з боку обвинуваченого, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також суд першої інстанції встановив існування інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинення нового злочину, а також встановлено, що прокурором доведена неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки вони не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Враховуючи фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, та відомості про його особу дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Крім того, суд першої інстанції врахував положення ст. 183 КПК України, та дійшов висновку про можливість визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, яку визначив у мінімальному розмірі, встановленому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Суд апеляційної інстанції погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, прийнято судом до розгляду та судовий розгляд триває.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких має кваліфікуючу ознаку відкритого протиправного заволодіння майном. Після відбуття реального покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком новий злочин винив через пів року після звільнення, при цьому будучи судимим шість раз за вчинення аналогічних злочинів.
Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність виходячи з наступного.
Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.
У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.
Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.
Досліджуючи особу обвинуваченого, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений був шість раз засуджений за вчинення злочинів пов`язаних із таємним викраденням майна, два кримінальні правопорушення вчинив у неповнолітньому віці, двічі від відбування покарання звільнявся з випробуванням, проте на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність. Після відбування реального покарання у виді позбавлення волі нові злочини вчиняв через нетривалий строк після звільнення.
Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, має своє обґрунтоване підтвердження.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив існування ризиків за боку обвинуваченого у сукупності із фактичними обставинами висунутого обвинувачення, даними про особу обвинуваченого відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ст.ст. 177, 178 КПК України із дотриманням вимог ст. 194 КПК України, та правильно встановив неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а також що суспільний інтерес, у даному випадку, обґрунтовано переважає над презумпцією невинуватості особи, та повагою до її права на свободу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом не з`ясована можливість скасування обвинуваченому запобіжного заходу, та що у клопотанні прокурора необґрунтовані ризики переховування від правоохоронних органів та вчинення інших правопорушень, а судом не враховано, що обвинувачений перебуває під вартою майже два роки, винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доведена, є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має дружину та двох неповнолітніх дітей, разом з якими він проживав та вів спільне господарство, дружина обвинуваченого є онкохворою, неодноразово зверталась до суду із клопотанням про заміну запобіжного заходу, та гарантувала належну процесуальну поведінку обвинуваченого, про вказані обставини не були враховані судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до відомостей ЄДРСР, яким має право користуватись суд апеляційної інстанції, судом першої інстанції через хворобу дружини обвинуваченого порушувалося питання перед органом опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області питання про необхідність влаштування або встановлення опіки чи піклування над малолітніми: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином гарантії належної поведінки обвинуваченого силами його дружини з підстав наведених вище вкрай малоймовірні, та не можуть бути прийняті судом як достатні для зміни запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника, що відповідно до практики ЄСПЛ продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз для подальшого втручання в право на свободу обвинуваченого, та навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, а наявність ризиків не повинна носити абстрактний характер, а мати конкретний характер та підтверджуватися доказами, є також неспроможними, оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції належним чином навів обґрунтування свого рішення відповідно до вимог ст.ст. 178, 194 КПК України, після дослідження у сукупності обставин кримінального провадження та відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника, що до обрання запобіжного обвинувачений належним чином виконував свої обов`язки, з`являвся до слідчого, а доказів його ухилення від органу досудового розслідування прокурором суду не надано, а ризик імовірного покарання не може бути визначальною підставою для підтвердження ризику переховування обвинуваченого, та має оцінюватися у сукупності факторів, якими є фактичні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого, є неспроможними, оскільки є очевидним, що запобіжний захід щодо обвинуваченого будо обрано після того, як обвинувачений під час проведення досудового розсівання за ч. 3 ст. 185 КК України, вчинив нове кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України.
Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.
Оскаржуване рішення не є остаточним, а є засобом забезпечення у кримінальному провадженні виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для його зміни на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а тому доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали, та постановлення нової ухвали, якою обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не підлягають задоволенню.
Крим того слід звернути увагу, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 183 КПК України, за врахована можливість застосування альтернативного запобіжного заходу шляхом внесення застави, яку обрано у мінімальному розмірі, відповідно до інкримінованого злочину.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

14 лютого 2023 року м.Кривий Ріг