н/п 1-кп/490/576/2023
У Х В А Л А

03 березня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши підгтовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0001387, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працючого, не одруженого, раніше неодноразово судимий, востаннє: 24.01.2022 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

Сторони судового провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; потерпілий ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва. Підстав для прийняття рішень, передбачених пп.1-4 ч.3 ст.314 КПК України немає. Учасники процесу, що з`явилися у підготовче судове засідання, вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України за таких обставин слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Окрім того, до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 12 березня 2023 року.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування заявленого клопотання, прокурор посилався на те, що на даний час, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, крім того наявність ризиків, задля запобігання яких до останнього застосований вказаний запобіжний захід, станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Обвинувачений вирішення питання, щодо продовження запобіжного заходу залишив на розсуд суду.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Підставою для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою є також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду, підставами стверджувати про існування вказаного ризику є те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк більше десяти років. Обвинувачений розуміючи усю тяжкість вчиненого ним злочину, положення у державі враховуючи умови воєнного стану, та розуміючи можливі для нього наслідки притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_3 не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про слабкі соціальні зв?язки, що відноситься до ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України;

- вчинити інші кримінальні правопорушення - ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливий злочин, вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до антисоціальної поведінки, не має легального джерела доходу, що відноситься до ризиків передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

З метою запобігання вказаним ризикам ОСОБА_3 доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування до ОСОБА_3 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Зокрема, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистої поруки не є доцільним, оскільки, підозрюваний офіційного заробітку не має.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає обвинуваченому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Сукупність наведених вище обставини вказують на високий ступінь ризиків здійснення ним незаконного впливу на потерпілу, свідків, а також здійснення ним спроб переховатися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, а також вчинити інше кримінальне правопорушення у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Крім того, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні "Lavents v. Latvia", продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги права, передбаченого статтею 5 Конвенції, суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою строком до 02 травня 2023 року, включно.

Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Зважаючи на вищевикладене, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 314-316, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва на 09 березня 2023 року о 12:30 год.

Начальнику Центрального РВ філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області до 20 березня 2023 року надати до Центрального районного суду м.Миколаєва досудову доповідь щодо ОСОБА_3 .

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 29 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який - відмовити.

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з моменту проголошення ухвали, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1