Номер провадження: 11-кп/813/950/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 13.02.2023 якою в межах к/п №0002356 від 05.09.2019 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсоні, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.04.2023

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 13.02.2023було задоволено клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл.та продовжений строк тримання під вартою до 14.04.2023 із утриманням в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у к/п №0002356 від 05.09.2023.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, вчинення його із застосуванням насильства, наслідком якого стала смерть потерпілого, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою з таких підстав:

- судом було розглянуто клопотання прокурора за відсутності матеріалів кримінального провадження;

- стороною обвинувачення не надано достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України;

- заявлені прокурором ризики не доведені, ОСОБА_7 не може впливати на свідків, оскільки вони вже були допитані в процесі судового розгляду, обвинувачений раніще не судимий, позитивно характеризувався за місцями роботи, одружений, має місце проживання.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 13.02.2022 та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

На адресу апеляційного суду на дійшло клопотання від захисника ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому засіданні в м. Кривий Ріг.

Прокурор у судове засідання не з`явився, із жодними клопотаннями до суду не звертався, тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі захисник також просить поновити строк на апеляційне оскарження, однак як вбачається з апеляційної скарги вона була сформована у системі «Електронний суд» 20.02.2023. З урахуванням того, що 19.02.2022 був вихідним днем, апеляційна скарга подана у передбачений ст. 395 КПК України п`ятиденний строку, у зв`язку з чим підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні, оскільки він фактично не пропущений.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що до Малиновського райсуду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у к/п №0002356 від 05.09.2019.

Перевіряючи доводи захисника відносно того, що судом було розглянуто клопотання прокурора за відсутності матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до розпорядження ВС №52 від 26.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської обл.» з 03.10.2022 підсудність Херсонського місьсуду Херсонської обл. змінюється на Малиновський райсуд м. Одеси.

Разом з тим, рішенням Вищої ради правосуддя від 31.01.2023 №10/0/15-23 вирішено продовжити Одеському апеляційному суду, Київському, Малиновському, Приморському, Суворовському районним судам міста Одеси, Біляївському, Комінтернівському районним судам Одеської області, Теплодарському міському суду Одеської області розгляд справ (проваджень), які надійшли на розгляд цих судів у порядку, визначеному ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 6.03.2022 № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26.09.2022 № 52), на строк до 28.02.2023.

Таким чином, оскільки станом на 13.02.2023 підсудність вказаного провадження залишалася за Малиновським райсудом м. Одеси, колегія суддів приходить до висновку про те, що розгляд клопотання прокурора відбувся із дотриманням встановленого порядку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, перевіряючи доводи захисника відносно того, що матеріали справи не містять доказів причетності обвинуваченого до інкримінованого злочину, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 7 до 10, ту обставину, що обвинувачений не одружений, дітей та інших утриманців не має, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається із оскаржуваної ухвали свідки у вказаному провадженні ще не допитані, враховуючи, що інкримінований злочин вчинений із застосуванням насильства, апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування ризику незаконного впливу на свідків.

Апеляційний суд критично оцінює посилання захисника відносно того, що обвинувачений одружений, оскільки з обвинувального акту вбачається, що обвинувачений не одружений. Будь-яких відомостей відносно сімейного стану та соціальних зв`язків обвинуваченого захисником не надано.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника відносно того, що обвинувачений має місце проживання та раніше не судимий, в той же час, зауважує, що вказані факти не спростовують існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого злочину, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін. Враховуючи викладене, апеляційний суд суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 13.02.2022 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.04.2023 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4