ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1298/23 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали в порядку дистанційного судового провадження кримінального провадження №0000083 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 22.00 години до 06.00 години, або на особисте зобов`язання, або зменшити суму застави до 100 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що клопотання прокурора є ідентичним попереднім клопотанням.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою 2 роки 11 місяців, при цьому судом повністю досліджено письмові докази.

Зазначає, що свідки захисту в судовому засіданні підтвердили алібі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також, що досудове розслідування було проведено з певними порушеннями вимог КПК України.

Вказує на те, що обвинувачений до затримання працював тренером, є кандидатом у майстри спорту, на його утриманні перебувають дружина, яка не працює, та малолітня дитина, з 2012 - 2013 роки проходив навчання за спеціальністю Охоронець - тілоохоронець, також у 2012 році отримав сертифікат у сфері надання домедичної допомоги постраждалим особам, позитивно характеризується, займається суспільно-корисною працею.

Стверджує, що визначена судом застава є непомірною для родини обвинуваченого.

Зазначає, що потерпілий в судовому засіданні зазначив, що до моменту його допиту ніхто не намагався на нього впливати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2023 року, також визначено заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 268 400 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, також враховано минулу поведінку обвинуваченого, який має зняту і погашену судимість, стадію судового розгляду та тяжкість ймовірного покарання у випадку доведення його вини.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та його захисник.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт №0000083 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 10.03.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 14.02.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, стадію судового розгляду, а також, особу обвинуваченого, який має зняту і погашену судимість.

Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Разом з тим, слід зазначити, що посилання суду на ризик незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 вказаний ризик не був заявлений, та свідки судом вже допитані.

Однак, оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки наявність міцних соціальних зв`язків не стала стримуючим фактором для пред`явлення обвинувачення щодо особи, яка вже притягувалась до кримінальної відповідальності.

Твердження захисника про те, що клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за змістом є ідентичним попередньому клопотанню прокурора, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою 2 роки 11 місяців не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки відповідно до довідки суду першої інстанції про рух справи вбачається, що розгляд цього кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неприбуттям в судове засідання свідків сторони захисту, учасників судового розгляду, недоставленням обвинувачених конвоєм, призначенням обвинуваченим захисників, окрім того, з цієї довідки вбачається, що судом було допитано обвинувачених, свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, досліджено письмові докази та відеозаписи слідчих дій, суд перейшов до судових дебатів.

Твердження захисника, що свідки захисту в судовому засіданні підтвердили алібі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також, що досудове розслідування було проведено з певними порушеннями вимог КПК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений до затримання працював тренером, є кандидатом у майстри спорту, на його утриманні перебувають дружина, яка не працює, та малолітня дитина, з 2012 - 2013 роки проходив навчання за спеціальністю Охоронець - тілоохоронець, також у 2012 році отримав сертифікат у сфері надання домедичної допомоги постраждалим особам, позитивно характеризується, займається суспільно-корисною працею, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисника на те, що визначена судом застава є непомірною для родини обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно із ухвалою застава була визначена відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для зменшення розміру застави. Крім того, сума застави, яку просить встановити захисник, не відповідає розміру застави, що може встановлюватись для особливо тяжких злочинів відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

При цьому слід зазначити, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, із погрозою застосування насильства, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4