УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022 Справа №1-113/11 Провадження №1-в/607/251/2022 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі заяву ОСОБА_3 про повернення виконавчого листа без виконання,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011, ОСОБА_3 засуджено до покарання за ч.3 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

09.11.2022 ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про повернення виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12.03.2012 у справі №1-113/11 про конфіскацію всього належного йому майна, без виконання, посилаючись на те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2022 його звільнено від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011, у зв`язку з закінченням строку давності його виконання.

За наведеного та посилаючись на п.10 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_3 просить повернути без виконання виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12.03.2012 у справі №1-113/11 виконавчий лист про конфіскацію майна, який знаходиться на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 та прокурор Тернопільської окружної прокуратури не з`явилися. 17.11.2022 адвокат ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про розгляд заяви ОСОБА_3 без участі заявника та його захисника.

Враховуючи положення ч.5 ст.539 КПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду заяви без участі нез`явившихся осіб.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.
Дослідивши матеріали заяви та судової справи №1-113/11, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011 ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. У відповідності до ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського обласного суду від 19.05.2000 і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08.02.2012, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011 щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011 відносно ОСОБА_3 про конфіскацію майна останнього було звернуто до виконання у встановленому законом порядку, а саме 20.02.2012 скеровано до державної виконавчої служби №1 м.Тернополя, для подальшого скерування для виконання до ДВС м.Рівне в частині виконання рішення про конфіскацію майна.

12.03.2012 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області видано виконавчий лист про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_3 на користь держави.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2022 ОСОБА_3 звільнено від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2011, в кримінальній справі №1113/11, у зв`язку з закінченням строку давності його виконання.

04.10.2022 ОСОБА_3 звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2022, у задоволенні якої йому було відмовлено.

Як вбачається зі змісту вимог заяви ОСОБА_3 , він фактично оскаржує дії державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) під час виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2022, зокрема, щодо відмови у закінченні виконавчого провадження.

При цьому, правових підстав, які б передбачили вирішення питання повернення без виконання виконавчого листа в порядку кримінального судочинства, заявником не наведено.

Частиною першою статті 537 КПК України визначено перелік питань, які має право вирішувати суд, визначений ч.2 ст.539 КПК України, під час виконання вироків.

Поряд з цим, ані положеннями КК України, КПК України, КВК України, ЗУ України «Про виконавче провадження», ані жодними іншими нормативно-правовими актами України не передбачено постановлення судом відповідної ухвали суду щодо повернення без виконання виконавчого листа.

Натомість, відповідно до частин першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.3, 4 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте положення КПК України не встановлено порядок оскарження рішень дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні.

Водночас ч.1 ст.287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №757/61236/16-ц.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , оскільки така заява не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення без виконання виконавчого листа відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1