Єдиний унікальний номер 722/1655/22
Номер провадження 1-в/722/206/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

Начальник державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голова спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_3 .

Розгляд справи здійснювався за відсутності прокурора, представника виправної колонії та засудженого, які, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмові заяви, у яких представник виправної колонії та засуджений клопотання підтримали, а прокурор не заперечував щодо його задоволення. Просили провести судове засідання без їхньої участі.

Дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 3 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 20.12.2011 року за п.п.6,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання відраховано з 13.05.2011 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.02.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 13.05.2011 року по 06.03.2012 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно, кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_3 21.07.2024 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення, засуджений ОСОБА_3 відбув 12 років 3 місяці 24 дні позбавлення волі, тобто більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_3 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, складає 1 рік 8 місяців 7 днів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови №2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі перебуває з 13.05.2011 року.

До СВК №67 прибув 03.04.2012 року.

29.04.2012 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до адміністрації установи з письмовою заявою про зарахування його до програм диференційованого виховного впливу «фізкультура і спорт», «професія», «освіта», «духовне відродження» (а.о.с.66).

18.01.2013 року засіданням атестаційної комісії відділення №10 за друге півріччя 2012 року визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 101).

12.07.2013 року засіданням атестаційної комісії відділення №10 за перше півріччя 2013 року визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 102).

17.01.2014 року засіданням атестаційної комісії відділення №10 за друге півріччя 2013 року визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 103).

17.06.2014 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до начальника установи з письмовою заявою про відмову від виконання будь-яких робіт в СВК №67 (а.о.с.110).

23.07.2014 року засіданням атестаційної комісії відділення №10 за перше півріччя 2014 року визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 111).

08.01.2015 року засіданням атестаційної комісії відділення №10 за друге півріччя 2014 року визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 112).

В 2015 році засуджений звернувся до адміністрації установи з письмовою заявою, в якій висловив бажання працювати (а.о.с.113).

18.01.2016 року засіданням атестаційної комісії відділення №8 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Не став на шлях виправлення» (а.о.с. 118).

Досліджені судом матеріали особової справи чітко вказують на те, що після поміщення до місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків та вперто не бажав стати на шлях виправлення протягом 6-ти років відбуття покарання, що становить майже половину від призначеного йому строку.

18.01.2017 року засіданням атестаційної комісії відділення №3 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Дотримується вимог режиму» (а.о.с. 125).

01.03.2017 року між ДУ «СВК №67» та засудженим ОСОБА_3 укладено трудовий договір №10 (а.о.с.126).

Згідно довідок організації і нормування праці СВК №67 засуджений ОСОБА_3 з липня 2016 року працевлаштований в якості різноробочого будівельної бригади.

25.04.2017 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку по підсумках роботи за 1 квартал 2017 року засудженому ОСОБА_3 оголошено подяку (а.о.с. 128).

Згідно характеристики засудженого, станом на 27.07.2017 року ОСОБА_3 характеризувався посередньо. Роботи з благоустрою установи виконував. По відношенню до персоналу установи ввічливий, тактовний. Намагався дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Товаришував з засудженими різної спрямованості. Заходи виховного характеру відвідував, намагався робити для себе відповідні висновки (а.о.с. 136).

27.07.2017 року засіданням адміністративної комісії одноголосно визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «особа, яка не довела, що стає на шлях виправлення» у зв`язку з чим йому відмовлено в переведенні до ДСР (а.о.с. 140).

10.01.2018 року засіданням атестаційної комісії відділення №3 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Дотримується вимог режиму» (а.о.с. 142).

09.01.2019 року засіданням атестаційної комісії відділення СПС №3 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Дотримується вимог режиму» (а.о.с. 149).

Як вбачається з досліджених матеріалів справи лише з березня 2017 року, після фактичного відбуття майже половини з призначеного судом покарання, засуджений ОСОБА_3 почав робити для себе належні висновки, змінюючи свою поведінку в позитивний бік, шляхом намагання дотримуватись умов відбування покарання.

Згідно характеристики засудженого, станом на 28.11.2019 року ОСОБА_3 характеризувався посередньо. Роботи із благоустрою відділення та установи виконував, однак потребував контролю за якістю їх виконання. Своє спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримував в чистоті та порядку. Мав не завжди охайний зовнішній вигляд. По відношенню до персоналу установи переважно був ввічливим. Намагався дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Товаришував із засудженими різної спрямованості. Заходи виховного характеру, які проводилися у відділенні відвідував під контролем, намагався робити для себе відповідні висновки (а.о.с. 156).

28.11.2019 року засіданням адміністративної комісії одноголосно визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «особа, яка не довела, що стала на шлях виправлення» у зв`язку з чим йому відмовлено в клопотанні перед судом про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (а.о.с. 160).

03.01.2020 року засіданням комісії відділення СПС №3 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Дотримується вимог режиму» (а.о.с. 163).

Згідно рапортів начальника СПС №3 Б. Банара від 04.02.2020 року та інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_4 від 04.02.2020 року, 03.02.2020 року засуджений ОСОБА_3 під час виходу в їдальню зі своєю бригадою приблизно о 13 год. 30 хв. палив сигарету. На зроблені зауваження відреагував негативно, сперечався.

ОСОБА_3 було запропоновано подати письмове пояснення з приводу допущеного ним порушення, однак останній не вважав, що його поведінка та вчинок являються порушенням порядку і умов відбування покарання. Із засудженим ОСОБА_3 попередньо неодноразово проводились бесіди виховного та профілактичного характеру з приводу дотримання вимог встановленого режиму відбування покарання, а саме паління сигарет лише у відведених місцях, але він відповідних висновків для себе не робив (а.о.с. 165-166).

16.07.2020 року засіданням комісії відділення СПС №3 визначено ступінь оцінки виправлення засудженого ОСОБА_3 як «Стає на шлях виправлення» (а.о.с. 180).

24.09.2020 року на засіданні адміністративної комісії прийнято рішення про переведення ОСОБА_3 до ДСР (а.о.с.193).

Постановою начальника СВК №67 від 24.09.2020 року ОСОБА_3 переведено з колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації при установі як особу, яка довела що стає на шлях виправлення (а.о.с. 192).

Суд погоджується з такою оцінкою ступеня виправлення засудженого ОСОБА_3 , адже згідно матеріалів особової справи, з липня 2020 року його поведінка змінилася в кращий бік, дисциплінарних правопорушень він більше не вчиняв.

Згідно характеристики засудженого, станом на 26.01.2021 року ОСОБА_3 характеризувався посередньо. Роботи із благоустрою відділення та установи виконував, однак потребував контролю за якістю їх виконання. Своє спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримував в чистоті та порядку. Мав не завжди охайний зовнішній вигляд. По відношенню до персоналу установи переважно був ввічливим. Намагався дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Товаришував із засудженими різної спрямованості. Заходи виховного характеру, які проводилися у відділенні відвідував під контролем, намагався робити для себе відповідні висновки (а.о.с. 197).

На підставі вказаної характеристики 28.01.2021 року на засіданні адміністративної комісії одноголосно прийнято рішення відмовити засудженому ОСОБА_3 в клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення як особі, яка не довела свого виправлення (а.о.с.200).

Судом також встановлено, що протягом строку відбування покарання засуджений ОСОБА_3 реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія» та «Освіта» здобувши спеціальність «Муляр», а також здобув повну середню освіту у навчальних закладах, які функціонують при установі. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення».

25.10.2022 року на засіданні адміністративної комісії одноголосно прийнято рішення клопотати перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 як особі, яка довела своє виправлення (а.о.с.233).

Суд не погоджується з таким висновком засідання комісії та оцінкою ступеня його виправлення з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що з початку строку відбуття покарання з 13.05.2011 року до липня 2016 року, тобто протягом 5-ти років поведінка засудженого ОСОБА_3 була негативною.

З 2016 року він хоч і почав змінюватися на краще, проте свідомо допускав порушення режиму відбування покарання, не усвідомлював необхідність проведення виховних заходів, які відвідував під контролем, що слідує з досліджених характеристик, несумлінно відносився до роботи, зокрема з благоустрою установи, що є обов`язком засуджених.

Така посередня поведінка засудженого, нехтування правилами та обов`язками відбування покарання тривала до вересня 2020 року.

І лише з вересня 2020 року поведінка засудженого ОСОБА_3 змінилася, як і змінилося його відношення до праці. Суд вважає, що саме з цього часу почалося його дійсне виправлення.

Проте, як зазначалося судом, для застосування до засудженого такої заохочувальної норми, як ст.81 КК України, сумлінна поведінка і сумлінне відношення до праці мало проявлятися у засудженого з перших днів початку відбування покарання, а не безпосередньо за рік до дати настання пільги.

Окрім цього слід зазначити, що ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.02.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 13.05.2011 року по 06.03.2012 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тобто, засудженому фактично зменшено строк призначеного йому покарання у виді 14 років позбавлення волі на 9 місяців 23 дні, що в свою чергу вже є відповідною пільгою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги характер вчиненого ОСОБА_3 злочину, значний строк невідбутого покарання, який складає 1 рік 8 місяців 7 днів позбавлення волі та значний строк зарахованого засудженому строку покарання суд вважає, що в задоволенні подання начальника СВК слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: