Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/6692/22
Провадження № 1-в/553/118/2023
У Х В А Л А

Іменем України

23.02.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника виправної колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду спільне подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженець с. Бешти, Лохвицького району, Полтавської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта повна зальна середня.

Раніше судимий:

-24.03.2011 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

-24.11.2011 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п. 6, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою від 24.06.2016 року Ленінським районним судом м. Полтави зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.02.2011 року по 12.12.2011 року включно із розрахунком 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

встановив:

До Ленінського районного суду м. Полтави із спільним поданням звернулись начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та голова спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтави, в якому порушують питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , як такого, що фактично відбув визначений ч.3 ст.81 КК України строк покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

У судовому засіданні представник Полтавської виправної колонії (№64) клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, за весь час відбування покарання має двадцять дев`ять заохочень, та чотири стягнення, які погашено, що не є достатнім для застосування до нього умовно-дострокового звільнення та свідчить, що поведінка засудженого не є стабільною..

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 28.02.2011 року, кінцевий строк відбування покарання 13.05.2023 рік.

У характеристиці на засудженого ОСОБА_5 затвердженій начальником установи від 02.12.2022 року зазначено, що вказаний засуджений працевлаштований в бригаді по пошиву одягу, має чотири стягнення, які зняті та погашені та двадцять дев`ять заохочень.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 19.10.2021 р., засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні умовно- дострокового звільнення від покарання згідно ст. 81 КК України.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням , засуджений формально має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому, вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував, а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Тими матеріалами, які надані в розпорядження суду, не доведено, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

На теперішній час суд, враховуючи поведінку засудженого впродовж всього часу відбування покарання, вважає, що неможливо прийти до висновку про те, що він довів своє виправлення, оскільки характеризується нестабільною поведінкою.

Разом з тим, суд відзначає, що засуджений своєю поведінкою та відношенням до праці продовжує виказувати бажання стати на шлях виправлення, але на даний час засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення та не довів своє виправлення та відновлення в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства та готовності до самокерованої правослухняної поведінки, а отже подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні спільного подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1