Справа № 297/2321/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/440/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2021, яким обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до одного року,

- за ч.3 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до одного року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його затримання, з 01 год. 42 хв., 22 липня 2019 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вказаним вище вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертиз: в особі Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за виконання судової авто-технічної експертизи № 1021 від 05.09.2019 у розмірі 3 140 грн; в особі Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за виконання судової авто-технічної експертизи № 10/345 від 11.09.2019 в розмірі 785,05 грн та інженерно-транспортної експертизи № 10/344 від 16.09.2019 в розмірі 785,05 грн.

Відповідно до ст.100 КПК України визначено долю речових доказів:

- 2 уламки з автомобіля, поміщені у спецпакет НПУ ГСУ № 4308570; сіру матерчату чоловічу кофту, опечатану в спецпакет № 4526366, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищити;

- транспортний засіб «Volkswagen 28», 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , фургон, який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Берегівського ВП за адресою: м. Берегове, вул. Сечені, 13, ухвалено повернути обвинуваченому ОСОБА_6 , як володільцю.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_8 від цивільного позову про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а провадження у справі за даним цивільним позовом закрито.

Згідно вказаного вироку місцевого суду від 06.07.2021 ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 21 липня 2019 року, біля 23 години 20 хвилини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем «Volkswagen LТ28», н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у темну пору доби по вулиці Миру, в населеному пункті селі Свобода, зі сторони центру цього села, у напрямку с. Бадів Берегівського району Закарпатської області, яка освітлюється вуличним електроосвітленням з електроопор, що з права по ходу його руху, проїжджаючи ділянку дороги між будинками № 112 та № 113, діючи всупереч вимог п. 1.3; 1.5; 2.3 «б»; 2.9 «а» та 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час, діяв в супереч вимог п.4.1 та п.4.4 Правил дорожнього руху, рухаючись краєм проїзної частини у попутному напрямку руху по ходу руху водія ОСОБА_6 , створивши останньому своїми діями небезпеку для руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву черевного відділу аорти на рівні 2-го поперекового хребця, 3 600 мл рідкої крові в черевній порожнині; крововиливу у тканину нижньої частки правої легені та міжчасткову ділянку лівої легені; крововиливу під м`яку мозкову оболонку в ділянці лобової долі головного мозку зліва; рани на шкірних покривах потиличної ділянки голови зліва, крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки зліва та лобової ділянки голови зліва; садна на шкірних покривах задньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна на висоті 57 см від рівня підошовної поверхні стопи, садна на шкірних покривах зовнішньої поверхні верхньої третини лівого стегна на висоті 76 см та 88 см від рівня підошовної поверхні стопи, садна на шкірних покривах бокової поверхні тазу зліва, передньо-бокової поверхні грудної клітки та черева зліва та садна на шкірних покривах бокової і передньої поверхні грудної клітки зліва; синця на шкірних покривах крижової ділянки зліва та задньої поверхні грудної клітки справа.

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу, що рухався, за ударним механізмом спричинення та механізмом тертя.

Тілесні ушкодження у вигляді забою правої та лівої легень, розриву черевного відділу аорти з масивним (3 600 мл) крововиливом у черевну порожнину належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя згідно з п. 2.1.3 (л,о,п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. Між даними тілесними ушкодженнями і смертю неповнолітнього ОСОБА_12 є причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.1.3.; 1.5.; 2.3. «б»; 2.9. «а» та 12.3. Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п. 1.3 - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 «а» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.3; 1.5; 2.3 «б»; 2.9 «а» та 12.3 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками вказаної ДТП отриманням неповнолітнім ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього.

Вчинивши за вищевказаних обставин дорожньо-транспортну подію, достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на пішохода неповнолітнього ОСОБА_12 , ОСОБА_6 поставив цього потерпілого в безпорадний та небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив ОСОБА_12 в небезпечний для життя стан, завідомо залишив потерпілого у небезпеці і з місця пригоди втік, що призвело до смерті ОСОБА_12 під час його транспортування до відповідного медичного закладу.

Отже, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, якими визначено:

У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів, звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалений щодо нього вирок Берегівського районного суду від 06 липня 2021 року і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п.2 ст.284 КПК України.

В обґрунтування доводів ОСОБА_6 посилається на те, що місцевим судом безпідставно відхилено клопотання його захисника у порядку ст.ст. 332 та 333 КПК України щодо проведення слідчих (розшукових дій) під час судового провадження та призначення у справі додаткової транспортної трасологічної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, адже допит експерта в судовому засіданні не зміг усунути наявні у даній справі протиріччя, у якому світлі фар здобуті величини конкретної та загальної видимості, які лягли в основу експертних досліджень.

Окремо варто звернути увагу на той факт, що будучи допитаним в судовому засіданні, експерт ОСОБА_13 пояснив, що значення ближнього чи дальнього світла фар ввімкненого на автомобілі не має: значення для здобуття величини конкретної видимості пішохода, вказане, повністю спростовується наступним.

Конкретна видимість максимальна відстань від передньої частини транспортного засобу, на якій з місця водія об`єкт, що знаходиться на дорозі, може бути чітко розпізнаний за його характерними ознаками.

Значення вказаних цих відомостей визначають, шляхом проведення слідчого експерименту.

Зокрема у підручнику авторів Галаса, Куйбіди «Експертний аналіз дорожньо-транспортних пригод» зазначено наступне: експерименти по визначенню відомостей з місця водія повинні проводитись в умовах максимально наближених до тих дорожніх метереологічних та інших умов, котрі мали місце на момент ДТП.

Разом з тим, суд безпідставно надав перевагу версії неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , оскільки під час під час його допиту місцевим судом останній свої показання, надані ним під час досудового розслідування та пояснення під час слідчого експерименту, які лягли в основу відповідної судової експертизи, не підтримав.

Відтак вказаний варіант розвитку ДТП, з технічної точки зору, є неспроможним, оскільки свідок ОСОБА_14 чітко пояснив, що саме ДТП, його механізм та розвиток він не бачив, оскільки все відбулося дуже швидко, і рухався він плече об плече із ОСОБА_15 , який був одягнутий у темний одяг, свідок лише побачив наслідки ДТП, тобто як ОСОБА_12 відкинуло в сторону на узбіччя. Жодних величин конкретної видимості слідчому не називав, вони вже були внесені останнім в протокол, який, не читаючи, підписав.

На доказування неспроможності вищенаведеного варіанту захистом заявлено клопотання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 03 вересня 2019 року недопустимим доказом, однак місцевим судом необґрунтовано відмовлено.

Суд в ухвалі від 23 червня 2021 року не спростував доводи свідка ОСОБА_17 , надані в судовому засіданні про те, що ліхтарі в місці, де сталася ДТП, не світилися, а тільки час від часу мерехтіли.

Крім цього, судом не взято до уваги що слідчий експеримент проведено не в тих умовах, при яких сталася ДТП, зокрема перед ДТП падав дощ і дорога була мокрою, а не сухою як під час слідчого експерименту.

Разом з тим, захистом також заявлялося клопотання про проведення слідчих (розшукових дій) під час судового провадження, з метою здобуття величин загальної та конкретної видимості пішохода, саме з обвинуваченим ОСОБА_6 , адже ці величини з останнім сторона обвинувачення взагалі не досліджувала, яке судом так само необґрунтовано відхилено.

Вказана обставина підтверджена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 632/313/16-к, в якій встановлено, що при проведенні слідчих експериментів не було враховано елементів дороги, а для експертного дослідження надано неправильні вихідні дані, суд визнав недопустимими доказами протоколи згаданих слідчих дій та висновок автотехнічної експертизи.

Що стосується визнання винним ОСОБА_6 за ч.3 ст.135 КК України його показання спотворені у оскарженому вироку, адже останній пояснив, що не залишав ОСОБА_9 у небезпечному стані, а поїхав за допомогою, оскільки раніше ніколи в таку ситуацію не потрапляв і навиків надання первинної медичної допомоги не має, тому, розвернувши автомобіль після ДТП, поїхав за батьком та відразу повернувся після цього на місце ДТП де і залишався до прибуття працівників поліції, а батько відповідно в подальшому в міру можливостей старався надати медичну допомогу ОСОБА_12 .

Місцевим судом встановлено, що в даному випадку смерть потерпілого ОСОБА_18 спричинена внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху і наїзду на нього, а не внаслідок залишення його в небезпечному стані, що доказується висновком експерта № 83 від 23.07.2019, згідно якого на тілі трупу ОСОБА_12 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, тяжкі тілесні ушкодження, що сприяли настанню смерті, середнього ступеню тяжкості, що сприяли настанню смерті та опосередковано відносяться до причин смерті (том 2, а.с. 52-56).

Доказом цьому є і висновок комісійної судово-медичної експертизи № 50 від 17.09.2019, в якому зазначено, що враховуючи характер виявлених ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_12 та місце ДТП (віддаленість від медичного закладу, де є можливість провести негайне оперативне втручання), відповідь на питання слідчого «чи вижив би потерпілий при умові негайного його транспортування водієм ОСОБА_6 з місця ДТП до медичного закладу та надання йому негайної необхідної кваліфікованої медичної допомоги» є негативною (том 2, а.с. 86-95).

Отже настання смерті потерпілого ОСОБА_12 не перебувало у причинному зв`язку із залишенням його в небезпеці, що виключає кримінальну відповідальність за ч.3 ст.135 КК України.

Посилання на постанову Верховного Суду від 10 листопада 2020 року (справа № 552/6700/17) у вироку як раз і підтверджує, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1, а не ч.3 ст.135 КК України, за якою ОСОБА_6 визнано винним.

Судом без належного обґрунтування відхилено клопотання його захисника в порядку ч.3 ст.89 КПК України про визнання доказів недопустимими та безпідставно надано перевагу одним доказам над іншими, зокрема суд надав перевагу не передбаченим КПК за формою і змістом доказам і здобутим до внесення відомостей в ЄРДР над проведеним у справі висновком токсикологічної експертизи.

Надаючи перевагу акту та висновку № 61 від 22.07.2019 (том 1, а.с 50-51) над висновком судово-токсикологічної експертизи № 1376 від 12.08.2019 (т.2, а.с. 64-66), місцевий суд істотно порушив вимоги КПК України (ст.412 КПК), зокрема положення ч.3 ст.214 КПК України, де зазначено, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У даному випадку суд призначив ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до одного року, що не є остаточною мірою покарання, адже один день теж можна трактувати як позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до одного року у мінімальному розмірі.

Заслухавши доповідь судді, зокрема також про те, ким і в якому обсязі наведений вище вирок оскаржується, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав у повному обсязі зазначену вище апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти вказаної апеляційної скарги обвинуваченого, вважають вирок у даній справі законним і обґрунтованим, які просили залишити без змін, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила суворо не карати ОСОБА_6 , перевіривши матеріали даного кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Закарпатський апеляційний суд визнає, що Берегівський районний суд Закарпатської області правильно кваліфікував діяння ОСОБА_6 , зокрема, саме за ч.3 ст.135 КК України, а також за ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням висновків судових експертиз, наявних у даній справі.

Досудове розслідування та судовий розгляд даної справи проведено з повним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, як органом досудового розслідування, так і місцевим судом, забезпечено, зокрема, верховенство права , законність та рівність перед законом і судом без жодного порушення та/або істотного порушення права на захист, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 , безпосередньо досліджено показання обвинуваченого та усіх свідків у даній справі, а також речі і документи, забезпечено змагальність сторін та свободу в наданні ними місцевому суду своїх доказів, у доведенні перед судом їх переконливості, а також як право на захист та презумпцію невинуватості, доступ до правосуддя, так і положення процесуального закону щодо доведеності вини усі надані місцевому суду докази є належними, допустимими та достатніми для доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, яким місцевий суд дав правильну оцінку та врахував при ухваленні оскарженого у даній справі вироку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним за вказаних обставин передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України злочинів повністю доведена дослідженими та перевіреними в суді наступними доказами, які апеляційний суд також визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який на час дорожньо-транспортної пригоди працював на посаді слідчого Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, показав, що 21.07.2019 він перебував на чергуванні в складі слідчо-оперативної групи.

Черговий повідомив про те, що із станції швидкої допомоги надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Після цього, вони в складі слідчо-оперативної групи виїхали на місце події, де по дорозі біля с. Косино зустріли карету швидкої допомоги, це була темна пора доби та була досить сильна злива.

По приїзді на місце дорожньо-транспортної пригоди він побачив автомобіль «Volkswagen» червоного кольору, обвинуваченого ОСОБА_6 та його брата ОСОБА_21 .

Автомобіль знаходився на відстані близько 10-15 м від місця дорожньо-транспортної пригоди, а уламок від автомобіля близько 20 м.

Далі зателефонував черговий Берегівського ВП та повідомив, що потерпілий помер.

Після цього в складі слідчо-оперативної групи, а саме з двома працівниками поліції ОСОБА_20 направив обвинуваченого ОСОБА_6 в лікарню для освідчення на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, свідок зазначив, що склав протокол огляду місця події та схему дорожньо-транспортної пригоди.

Після чого вилучив транспортний засіб та уламки від автомобіля.

Направлення учасника ДТП, де є потерпілі, для освідчення на стан алкогольного сп`яніння обов`язкове.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що 21.07.2019 він заступив на чергування та у вечірній час доби на службовий мобільний телефон поступило повідомлення від працівника медичної служби смт. Батьово про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода. Тому, він вислав туди оперативну групу.

Слідчо-оперативна група повідомила його, що на місці події знаходився відповідний водій і автомобіль.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько обвинуваченого ОСОБА_23 показав, що в той день у темну пору доби йшов дощ.

Його син ОСОБА_6 приїхав додому і повідомив, що він когось збив, оскільки відчув удар в автомобіль з правого боку.

Далі вони разом поїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди, де син йому показав місце пригоди, але там нікого вже не було.

Після цього він побачив як збоку поїхала машина і він пішов до будинку, де йому повідомили, що машина збила людину.

Тоді, він поїхав слідом за машиною до медпункту і допоміг перекласти хлопця в карету швидкої допомоги. В той момент хлопець був ще живий.

В кареті швидкої допомоги був також інший хлопець, який був із потерпілим.

Крім цього, ОСОБА_23 зазначив, що відшкодував потерпілому, батьку померлого потерпілого всі збитки.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що 21.07.2019, ввечері, біля 23 години, коли була дощова погода, її донька після дзвінка у двері відкрила їх та почула крики. Вийшовши на вулицю, свідок побачила як хлопець тримає на колінах потерпілого, якого збила машина.

Далі вона побігла за чоловіком та намагалася викликати швидку, однак не могла додзвонитися.

Після цього, вигнала свою машину, поклала з чоловіком хлопчика в машину та відвезла потерпілого до швидкої в смт. Батьово.

В момент, коли перекладали потерпілого в карету швидкої допомоги, приїхав батько обвинуваченого, який допоміг працівникам швидкої перемістити хлопчика у швидку.

Крім цього, свідок зазначила, що узбіччя як такого на цьому відрізку, де сталася ДТП, немає, тому хлопці фактично мали йти по дорозі, були у темному одязі.

До моменту, коли приїхав батько обвинуваченого ОСОБА_6 до швидкої і з часу, коли медики виявили потерпілого ОСОБА_12 минуло біля 45 хвилин.

Свідок не дивилася чи було освітлено місце, де сталася дорожньо-транспортна пригода.

Неповнолітній свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що влітку 2019 року одного вечора він разом із другом пішли гуляти і зайшли в магазин, де купили чай. Коли вони поверталися, почав падати дощ.

Вони з другом йшли по правому краю дороги, на якій узбіччя немає.

Його друг йшов по ліву сторону від нього дуже близько на самому краю дороги.

На ділянці дороги, де відбулася дорожньо-транспортна пригода було добре освітлення, тому водій міг їх побачити.

Під час їх руху повз них проїхав рейсовий автобус і через декілька хвилин ззаду на значно більшій швидкості ніж попередній автобус проїхав мікроавтобус, який здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_12 , якого в результаті цього відкинуло, а цей мікроавтобус, не зупиняючись, поїхав далі. Після цього він взяв потерпілого на руки та відніс до першого будинку, звідки вийшла жінка.

Ця жінка і відвезла потерпілого до пункту медичної допомоги. Уже до пункту підійшов батько обвинуваченого, який їхав потім з ним в кареті швидкої до лікарні.

Берегівський районний суд дав належну оцінку наведеним вище показанням свідка ОСОБА_16 , жодних порушень процесуального закону, пов`язаних з участю даного свідка у даному кримінальному провадженню апеляційним судом не встановлено, а тому протилежні доводи з цих підстав сторони захисту до уваги не приймаються.

Допитаний в судовому засіданні лікар Берегівської ЦРЛ імені Бертолона Ліннера ОСОБА_25 показав, що працівники поліції доставили обвинуваченого ОСОБА_6 для його освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Освідчення проводиться спеціальним приладом, який проходить повірку, передбачену законом.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 показав, що йому для виконання надійшла ухвала суду за клопотанням слідчого.

Висновок був складений ним у відповідності до поставлених слідчим питань на підставі зазначених вихідних даних. У вихідних даних слідчим було складено два варіанти розвитку подій.

Перший варіант розвитку подій був складений по описам підозрюваного ОСОБА_6 , другий по показаннях свідків.

У першому варіанті пішоходи рухалися прямолінійно до краю проїжджої частини, а у другому пішоходи змінили напрямок руху на смугу руху автомобіля, згідно вихідних даних на 1,8 м з моменту зміни положення за певний період часу зі швидкістю заданої у вихідних даних.

При проведенні експертизи він досліджував варіанти розвитку подій з вихідними даними щодо видимості пішоходів, зупиночний шлях і можливість зупинитися.

Конкретна видимість пішохода у даному випадку була встановлена 69 м. Загальну видимість не доцільно було встановлювати у даному випадку.

По даних дорожніх умов встановлюється конкретна видимість.

Значення ближнього чи дальнього світла фар ввімкненого на автомобілі не має значення для висновку, оскільки згідно вимог Правил дорожнього руху водій зобов`язаний рухатися в таких умовах, щоб міг розпізнати перешкоду чи небезпеку.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 22 липня 2019 року старший слідчий СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_26 22 липня 2019 року, о 01 годині 42 хвилині, в службовому кабінеті № 38 Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, відповідно до ст.ст. 40, 104, 131, 132, 207-211, 213 КПК України затримав особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З даним протоколом ознайомлені підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_27 , про що свідчать їх підписи на вказаному протоколі (том 1, а.с. 52-55).

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.07.2019 із схемою та фототаблицею до нього, проведеного старшим слідчим Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_20 за участю двох понятих в період з 23:30 години по 00:25, в напрямку від вул. Миру с. Свобода до вул. Прикордонна с. Бадів, по вул. Миру у с. Свобода, неподалік будинку 112, встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди.

Видопокриття: асфальтобетонний, стан покриття мокрий, дорожнє покриття для двох напрямків шириною 5,4 м, ширина однієї смуги для руху 2,7 м.

По обидві смуги руху примикають узбіччя, за якими знаходиться кювет. Ділянка дороги в момент огляду неосвітлена.

На місці пригоди автомобіль марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться на проїжджій частині дороги. Сліди шин, гальмування відсутні. На даній ділянці наявні 2 уламки лакофарбового покриття, які вилучені.

По закінченню огляду транспортний засіб поміщений на арештмайданчик Берегівського ВП (том 1, а.с. 34-43).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 83 від 23.07.2019 потерпілий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в машині швидкої допомоги при госпіталізації.

Причиною смерті стала закрита тупа травма грудної клітки та черева з розривом аорти.

Смерть настала внаслідок нещасного випадку поза виробництвом.

Хвороба (паталогічні стани), що призвели до смерті: масивна внутрішня крововтрата, закрита тупа травма грудної клітки та черева з пошкодженням аорти та легенів.

Обставиною, при якій відбулася травма пішоходу був збитий легковим автомобілем (том 1, а.с. 45).

Висновком та актом до нього щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 61 від 22.07.2019 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 був оглянутий 22.07.2019, о 00:50 годині, лікарем ОСОБА_25 Берегівської ЦРЛ імені Бертолона Ліннера.

Згідно огляду у ОСОБА_6 встановлено змазаність мови, міміка млява, зі слів освідчуваного вчора вживав алкогольні напої, наявний відчутний запах алкоголю з рота.

Результат обстеження: Алконт 01СУ-И Зав № 2499 аналізатор парів спирту чинний до 11.03.2020.

Висновок та діагноз за результатами огляду: стан алкогольного сп`яніння 1,9 проміле (том 1, а.с. 50-51).

Згідно постанови про відібрання біологічних зразків від 22.07.2019 прокурор Берегівської місцевої прокуратури постановив відібрати зразки крові у затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення всіх необхідних експертиз (том 2, а.с. 57).

Згідно протоколу отримання зразків для проведення експертизи від 22.07.2019 старшим слідчим СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_26 на підставі постанови про відібрання зразків для проведення судових експертиз у ОСОБА_6 в приміщенні Берегівської ЦРЛ в м. Берегове з 15:56 години до 16:10 години за участю спеціаліста за допомогою одноразового шприца та голки відібрав від ОСОБА_6 зразки крові з вени руки, яку поміщено в скляний флакон. Зауважень та заперечень в учасників процесуальної дії не було (том 2, а.с. 58).

Порядок виявлення у водія наведеного вище транспортного засобу ОСОБА_6 ознак алкогольного сп`яніння, передбачений п.8 розділу І Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735, дотримано стороною обвинувачення.

Акт та висновок до нього щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 61 від 22.07.2019 є належним та допустимим доказом.

Результати вказаного огляду є достовірними, на думку апеляційного суду, а тому посилання сторони захисту на недопустимість вказаного доказу щодо перебування у стані сп?яніння водія ОСОБА_6 на момент вказаної ДТП є необґрунтованим.

Також апеляційний суд визнає належною та достатньою оцінкою судом першої інстанції наступних доказів, які відповідають вимогам закону як належні та допустимі:

- протоколи огляду: місця події/речей від 06.09.2019 з фототаблицею (том 2, а.с. 27-36); речей від 03.09.2019 з фототаблицею, (том 2, а.с. 37-40);

- висновок судової експертизи № 83 від 23.07.2019 щодо причин настання смерті потерпілого ОСОБА_12 з урахуванням локалізації, взаєморозташування, механізму виникнення та кількості отриманих ним тілесних ушкоджень в момент первинного контактування вказаного вище автомобіля з потерпілим (том 2, а.с. 52-56).

- висновок комісійної судово-медичної експертизи № 50 від 17.09.2019 щодо можливості встановлення обставин про те, чи вижив би потерпілий при умові негайного його транспортування водієм автомобіля «Volkswagen LT 35» ОСОБА_6 з місця ДТП до медичного закладу та надання йому негайної необхідної кваліфікованої медичної допомоги (том 2, а.с. 86-95);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 1021 від 05.09.2019 на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система, система освітлення та світлової сигналізації, а також ходова частина автомобіля «Volkswagen LT 35», номерний знак НОМЕР_2 , знаходилися в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією (том 2, а.с. 189-194);

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.09.2019 за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_16 , його законного представника матері ОСОБА_16 , статиста ОСОБА_28 , психолога сектору кадрового забезпечення УКЗ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_29 , в присутності двох понятих загальна видимість за умови увімкненого світла фар вказаного вище автомобіля складала 69,0 м до місця наїзду на пішохода, а загальна видимість 143,3 м (том 2, а.с.123-132);

- протокол проведення слідчого експерименту від 04.09.2019 за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , статиста ОСОБА_28 , в присутності двох понятих мають місце наступні дорожні та погодні умови: темна пора доби, небо місцями похмуре, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, проїзна частина вулиці суха, чиста, без будь-яких явних пошкоджень її покриття.

Проїзна частина освітлюється вуличним електроосвітленням з електроопор, обладнаних сонячними батареями, які розміщені по правому узбіччі, якщо рухатися зі сторони центру с. Свобода у напрямку с. Бадів Берегівського району Закарпатської області.

На запитання до підозрюваного ОСОБА_6 чи відповідають дорожні та погодні умови саме тим, які мали місце в день та час настання даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду керованого ним мікроавтобуса «VOLKSWAGEN LT», номерний знак НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_12 , що мала місце 21.07.2019, біля 22:30 год., підозрюваний відповів, що так дорожні та погодні умови відповідають тим, які мали місце на день та час настання вказаної вище ДТП, але дорога була мокрою, так як незадовго до того перестав падати дощ. У даному протоколі слідчого експерименту зафіксовані аналогічні показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які він давав під час його допиту в судовому засіданні (том 2, а.с. 133-139);

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 10/345 від 11.09.2019 водій ОСОБА_6 у вказаній вище дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, а пішохід ОСОБА_12 згідно вимог пунктів 4.7 та 4.14 «б» ПДР.

В даній дорожній обстановці максимальна швидкість руху автомобіля «VOLKSWAGEN LT», номерний знак НОМЕР_2 , за умовами видимості дороги в даних дорожніх умовах не повинна була перевищувати значення 112,5-135,8 км/год. Згідно вихідних даних, які вказані в ухвалі про призначення експертизи швидкість руху вказаного автомобіля перед зіткненням була 50 км/год.

Таким чином для заданого комплексу вихідних даних слід вважати цю швидкість руху, обрану цим водієм такою, що не перевищувала допустимої за умовами видимості дороги, величина зупиночного шляху цього автомобіля з урахуванням цієї швидкості становить 37,1/45,2 м.

Берегівський районний суд надав правильну оцінку цим доказам, які разом іншими, дослідженими під час судового розгляду, узгоджуються між собою та свідчать про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним зазначених вище злочинів

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення порушено процедуру зібрання доказів з наданням їм відповідної оцінки як стороною обвинувачення, так і судом першої інстанції апеляційний суд визнає такими, що спростовуються наведеними вище матеріалами даної справи, а саме доказами, які є належними, допустимими й достатніми для доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, за наведених вище обставин, передбачених саме ч.3 ст.135 КК України, а також ч.2 ст.286 КК України.

Для юридичної оцінки діяння за ч.2 ст.286 КК України обов?язковим є прямий причинний зв`язок між порушенням водієм наведених вище правил дорожнього руху та настанням смерті потерпілої особи.

Те саме стосується й діяння, передбаченого саме ч.3 ст.135 КК України кваліфікація дій обвинуваченого у завідомому залишенні потерпілого, який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, без допомоги, поставивши його в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи.

Частина 3 статті 135 КК України передбачає відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи.

Суспільна небезпека цього злочину полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов?язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.

Потерпілим від цього злочину є особа, яка характеризується сукупністю двох ознак. Так, вона: а) перебуває в небезпечному для життя стані; б) позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Небезпечним для життя слід вважати такий стан, коли особа без сторонньої допомоги не має можливості вжити ефективних заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК України завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння.

Що стосується наслідків та ставлення до них суб?єкта злочину завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці, а також тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що водій ОСОБА_6 одразу після вказаної ДТП виїхав з місця останнього до свого батька з метою надання останнім допомоги потерпілому ОСОБА_12 , яку обвинувачений особисто не міг надати, не свідчать про те, що в діянні ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений саме ч.3 ст.135 КК України.

Наведені вище докази, яким місцевий суд надав правильну оцінку, отримані стороною обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України і доказів того, що такі отримані внаслідок істотного або іншого порушення прав та свобод людини, апеляційним судом не встановлено.

Судом першої інстанції вжито передбачених законом заходів для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження з наданням їм правильної оцінки.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яке оскаржується у даній справі.

Берегівський районний суд Закарпатської області дотримався також й вимог, передбачених статтею 370 КПК України, ухвалюючи оскаржене у даній справі судове рішення на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Доводи учасників сторони захисту про те, що місцевим судом при розгляді даної справи не враховано в повному обсязі фактичних обставин даної справи, а також допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, а ухвалений оскаржений у даній справі вирок від 06.07.2021 щодо ОСОБА_6 є немотивованим та необґрунтованим є сумнівні та не підтверджуються жодними доказами.

Стосовно законності оскарженого обвинуваченим ОСОБА_6 у даній справі ухваленого щодо нього вироку від 06.07.2021 в частині призначеного йому покарання апеляційний суд визнає, що апеляція щодо цього частково обрунтована та підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Основні та додаткові покарання визначені статтею 52 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Вказані вимоги закону під час призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема, за ч.3 ст.135 КК України, дотримано в повному обсязі.

Однак, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України, судом першої інстанції не в повному обсязі дотримано вимог статті 65 КК України.

Санкцією як частини другої статті 286 КК України, так і частини третьої статті 135 КК України передбачено аналогічне основне покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років, відповідно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема, за ч.3 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 50,65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який не притягався до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання виключно позитивно, зокрема, за характером спокійний, врівноважений, бере активну участь, користується повагою та авторитетом серед молоді, в складних ситуаціях має виважену поведінку (т.2, а.с.9), відшкодував потерпілим завдану вказаними злочинами шкоду.

Однак, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, суд першої інстанції відповідно не в повній мірі врахував наведені вище обставини.

Судом у достатній мірі не враховано посткримінальну поведінку обвинуваченого, те, що обвинувачений ОСОБА_6 примирився з потерпілими, повністю відшкодував заподіяну їм шкоду, вони не мають до нього претензій, позицію самих потерпілих, які просять суворо не карати обвинуваченого, наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Наведені обставини в їх сукупності, на думку суду апеляційної інстанції, пом`якшують покарання, передбаченого як ч.3 ст.135, так і ч.2 ст.286 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та свідчать про наявність підстав для зміни вироку в частині призначення покарання за останньою нормою кримінального закону.

В силу п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Апеляційним судом враховується і практика рішень Європейського суду з прав людини: «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним; «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Приймаючи рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком до одного року є невизначеним, може містити труднощі при його виконанні. Тому з метою усунення невизначеності і нечіткого викладення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами апеляційний суд вважає за необхідне вирок місцевого суду в цій частині змінити, визначивши призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені вище апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають задоволенню частково, а відповідно вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання лише в частині його призначення за ч.2 ст.286 КК України з його пом`якшенням, а саме, у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В іншій частині оскаржений обвинуваченим ОСОБА_6 вирок місцевого суду від 06.07.2021, як законний та обґрунтований підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.07.2021 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання змінити.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком три роки один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Судді: