Провадження № 1-кп/714/10/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю : секретаря судових засіданьОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілої ОСОБА_4
захисникаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000131 відносно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною освітою, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , 20 липня 2020 року, близько 18 год. 45 хв., на порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», «д», 12.4 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись в світлу пору доби автодорогою сполученням «Чернівці-Герца-КПП «Дяківці»», зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Герца, проїжджаючи с. Цурень, Герцаївського району та наближаючись до будинку № 52, що на Центральній вулиці, перевищив дозволену в населеному пункті швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив самовпевненість у своїх діях, своєчасно не виявив небезпеку для руху яку він об`єктивно спроможний був виявити - пішохода ОСОБА_7 , яка вийшла із-за передньої частини маршрутного автобуса й перетинала проїзну частину дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останню в межах проїзної частини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення особою яка керує транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, через що потерпілій ОСОБА_7 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав і суду показав, що у той день, попри відсутності в нього власного автомобіля, попросив у сестри автомобіль марки «Geely МК Cross», на якому разом із майбутньою дружиною направилися з м. Чернівці в напрямку м. Герца, а саме, слідували до батьків дружини. Дорогою їхали спокійно зі швидкістю близько 70 км/год. Проїхавши свинокомплекс «Колос», на далекій відстані побачив маршрутний автобус, позаду якого знаходилося троє людей, які вийшли з автобуса. Будь-яких дорожніх знаків, що ділянка дороги якою він рухався знаходиться в зоні дії населеного пункту на той час не було й такий знак, світлофор та знак переходу для пішохода з`явилися після даної пригоди.
Наближаючись ближче до автобуса, права частина якого була розташована на узбіччі, а ліва на проїзній частині, з урахуванням відстані на якій він побачив пасажирів, в т.ч. й потерпілу - 10-15 м, за для безперешкодного об`їзду автобуса та даних осіб, прийняв лівіше до зустрічної смуги, зняв ногу з педалі акселератора через що швидкість руху впала та продовжив рух. На момент коли його автомобіль наблизився впритул до автобуса, зі спереду автобуса вибігла потерпіла. З метою уникнення наїзду, він вивернув руль вліво, нажав на педаль зчеплення та гальм, проте уникнути удару з потерпілою не вдалося. Зіткнення сталося на його проїзній частині по ходу руху шляхом наїзду передньою правою частиною автомобіля. Зупинившись на місці, вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілої до якої також підійшов й водій автобуса. Вони зупинили мікроавтобус Мерседес Віто, на якому потерпілу було доставлено до лікарні з якою він перебував увесь час. Після того як потерпіла була госпіталізована він повернувся на місце пригоди. На його переконання дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення потерпілою Правил дорожнього руху, яких вона не дотрималась переходячи дорогу у невстановленому місці й при цьому не подивилася в обидва боки для того аби впевнитися у відсутності будь-якого транспорту. Також вважає, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду дали неправдиві покази вказавши на місце пригоди де відбулося зіткнення зустрічна смуга руху, що не відповідає дійсності.

Цивільний позов потерпілої не визнає. Розмір витрати про які зазначено у позовній заяві вважає такими, що заявлено безпідставно через їх неспіврозмірність розміру коштів необхідних на протезування та реабілітацію потерпілої. В рахунок понесених потерпілою витрат на їх лікування він відшкодував їй 20 000 грн.

Попри невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому, сукупність доказів досліджених в судовому засіданні відображають обставини за яких було вчинено ОСОБА_6 кримінальне правопорушення та підтверджують його винуватість.
Так, потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що в той день, після роботи, біля заводу Гравітон що в м. Чернівці сіла у маршрутний автобус аби добратися до місця проживання чоловіка - с. Цурень, Герцаївського району. По наближенню до зупинки де вона мала виходити, підійшла до водія та розрахувалася за проїзд. На зупинці вийшла з автобуса через передні двері, пройшла спереду автобуса, зупинилася десь на відстані до 1 м від передньої частини автобуса, подивилася у обидві сторони та з лівої сторони, по ходу руху побачила на відстані приблизно 100 м автомобіль темного кольору після чого почала звичайним кроком переходити проїзну частину. Пройшовши лінію розмітки, майже одразу її було збито автомобілем під керуванням обвинуваченого який рухався на великій швидкості. На ділянці дороги де переходила дорогу на той час не було дорожніх знаків чи то дорожньої розмітки які би свідчили про пішохідний перехід.

Цивільний позов просила задовольнити повністю з підстав викладених у ньому. При цьому просила зважити на ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, її молодий вік, часу потрібного на реабілітацію, лікування, що потребує як додаткового часу так і коштів. Тому вважає, що розмір моральної компенсації в сумі 1 000 000 грн. буде відповідати отриманим нею ушкодженням та стражданням, яких вона зазнала та пов`язаними із цим лікуванням.

Просила суд призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, як справедливу сатисфакцію вчиненого, негативних наслідків які настали для неї, а також зневажливою поведінкою обвинуваченого по відношенню до неї.

Представник потерпілої ОСОБА_4 просив суд задовольнити цивільний позов потерпілої з підстав зазначених у ньому, вважаючи такі вимоги обґрунтованими та доведеними як в частині моральної шкоди так і в частині матеріальної шкоди, в т.ч. втраченого заробітку потерпілою. Міру покарання обвинуваченому просив призначити з урахуванням думки потерпілої.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 суду показала, що в той день близько 18-19 год. поверталася на автобусі який слідував в напрямку м. Герца з м. Чернівці. На зупинці, що в межах с. Цурень Герцаївського району, троє осіб в т.ч. потерпіла розрахувалися з водієм за проїзд та вийшли з автобуса через передні двері. Сама вона залишилась в автобусі оскільки мала проїхати ще одну зупинку. Потерпіла пройшла попереду автобуса, зробила один крок, подивилася в напрямку м. Чернівці та пришвидшила темп переходячи дорогу. Так як знаходилася в автобусі та стояла неподалік від водія, з урахуванням того, що водій вимовив «дивись що робить ця дівчина», вона не відволікаючись продовжила дивитися в напрямку останньої та побачила, що в момент коли потерпіла перейшла дорожню розмітку що по середині проїзної частини, одразу помітила автомобіль який рухаючись подав звуковий сигнал та здійснив наїзд на потерпілу внаслідок чого її викинуло на дорогу. Деталі вказаної події вона показала на місце пригоди за її участі при проведенні слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_8 суду показав що працює водієм маршрутного автобуса сполученням «Чернівці-Герца» в т.ч. на час вказаної пригоди водієм якого він був в якому слідувала сама потерпіла. Суду підтвердив покази свідка ОСОБА_9 щодо місця де відбулось зіткнення автомобіля із потерпілою зустрічна смуга руху, місце знаходження потерпілої на момент початку переходу проїзної часини дороги за 2 м від передньої частини автобуса, а також її спостереження у обидві сторони на відсутність перешкод для переходу дороги. Також додав, що з огляду на траєкторію розташування автобуса на час зупинки повністю на узбіччі, далекій відстані автомобіля обвинуваченого який він побачив у дзеркалі, дорожньо-транспортної пригоди можна було б уникнути за обставин якщо обвинувачений рухався би з допустимою швидкістю у населеному пункті.

З протоколу огляду місця події від 20 липня 2020 року вбачається, що на автомобільній дорозі сполученням «Чернівці-Герца-КПП «Дяківці»», в адміністративних межах с. Цурень, Герцаївського району, в межах розташування житлового будинку № 52 що на вулиці Центральній, сталася дорожня транспортна пригода за участі водія автомобіля марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 . У схемі яка долучена до протоколу місця пригоди зафіксовано де відбулась дорожня транспортна пригода, механічні пошкодження яких зазнав автомобіль «Geely МК Cross», місце розташування автобуса БАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з висновком експерта № 330-А від 28 липня 2020 року, гальмова система, рульове керування, ходова частина та світлові прилади автомобіля марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані та несправностей, які б виникли до дорожньо-транспортної пригоди та могли причинити її не виявлено.
За висновком експерта № 332-А від 06 серпня 2020 року, наїзд на пішохода автомобілем марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 відбувся на лівій смузі в напрямку м. Герца.
Швидкість автомобіля марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 за умови його руху у загальмованому стані до початку слідоутворення про які зазначено у протоколі огляду місця події була не меншою 70.8…78.2 км/год., а при умові руху автомобіля в стані заносу без застосування водієм ОСОБА_6 гальмування швидкість автомобіля до початку слідоутворення була не меншою 69.7…76.5 км/год, про що свідчить висновк експерта № 336-А від 10 серпня 2020 року.

Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 841 мд, встановлено, що через наїзд на потерпілу ОСОБА_7 остання отримала ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці тулуба, синців в ділянці великої статевої губи, на задньо-латеральній поверхні лівого стегна, забійної рани лобкової ділянки, розриву в крижово-клубовому з`єднанні справа, трансфорамінального уламкового перелому крижової кістки зліва, перелому правої лонної кістки з порушенням цілісності тазового кільця, переломів сідничних кісток, травматичного шоку, травматичної ампутації правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли у ОСОБА_7 в результаті дії твердих тупих предметів, цілком можливо внаслідок дорожньо-транспортній пригоді та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Як вбачається з висновків експерта № 111-мк та № 112-мк, потерпіла ОСОБА_7 знаходилась у вертикальному положенні в момент первинного контакту з транспортним засобом та була розташована передньо-лівою поверхнею тіла до правої поверхні рухаючись транспортного засобу в момент первинного контакту.

За висновком комплексної судово-медичної експертизи № 117, тілесні ушкодження на тілі потерпілої могли утворитися внаслідок дотичного удару передньою правою частиною наїджаючого автомобіля марки «Geely МК Cross» з правою задньо-боковою поверхнею тіла потерпілої на рівні тазу і утворенням чисельних переломів його кісток. Безпосередньо перед наїздом ОСОБА_7 перебувала у вертикальному положенні і була обернена до наїджаючого транспортного засобу правою задньо-боковою поверхнею тіла.
При відтворенні 18 вересня 2020 року обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_8 , останній на місці дорожньо-транспортної пригоди показав місце наїзду на потерпілу, де саме вона розпочала переходити проїзну частину, розташування автобуса яким він керував - узбіччя; відстань на якому перебував автомобіль марки «Geely МК Cross» яким керував обвинувачений коли він його помітив більш ніж за 100 м, що у своїй сукупності відповідають його показам наданих суду.

Зміст протоколу слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_9 відповідає її показам наданих суду, щодо часу і місця обставин дорожньо-транспортної пригоди та механізму розвитку ДТП.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року, дорожня транспортна пригода яка мала місце з участю водія ОСОБА_6 , сталася через те, що останній не дотримався вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України та в обстановці яка склалася не діяв у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. Його дії з часу виявлення перешкоди - автобуса з якого виходили пасажири та зміна ним напрямку руху автомобіля, є свідченням того, що він реагував на зміну дорожньої обстановки, а відтак мав діяти згідно вимог п.12.3 ПДР України. Втім, через перевищення ним допустимої швидкості в населеному пункті (порушення п. 12.4 ПДР України) не зміг уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 . Водночас, в діях потерпілої також наявні порушення п.п. 4.8, 4.14 «а» Правил дорожнього руху України.

Аналіз та оцінка наведених доказів у їх сукупності, які повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, дає можливість суду дійти висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, так як обвинувачений керуючи транспортним засобом допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що причиною виникнення ДТП слід вважати виключно дії пішохода ОСОБА_7 яка порушила ПДР України, вибігши на проїзну частину в недозволеному місці, суд їх до уваги не приймає, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року, де експертами констатовано, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП - наїзд на пішохода, є невідповідності дій водія автомобіля марки «Geely МК Cross» ОСОБА_6 вимогам п. 12.4 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку із наслідками які настали. Тому, такі доводи обвинуваченого суд розцінює їх як обраний спосіб захисту.

Також при оцінці дій обвинуваченого, суд не приймає до уваги та визнати належним доказом відсутності в діях водія невідповідностей вимогам ПДР України досліджений в судовому засіданні висновок експерта № СЕ-189/126/-20/8184-ІТ/604-А від 21.12.2020 р. наданий стороною з наступних підстав.
Так, в дослідницькій частині цього висновку для вирішення питання про наявність або відсутність у водія ОСОБА_6 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода було взято за величину відстань на якій знаходився автомобіль марки «Geely МК Cross» від місця наїзду на пішохода в момент виходу пішохода ОСОБА_7 на проїзну частину виходячи з показів виключно обвинуваченого, тоді як в дослідницькій частині висновку комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року моментом виникнення небезпеки для руху водія ОСОБА_6 був визначений з урахуванням як показів обвинуваченого так і показів потерпілої, свідка ОСОБА_8 , даних слідчих експериментів проведених за участі обвинуваченого, свідка, а також технічних експертиз, даних які містяться у протоколі огляду місця події. Тобто обсяг вихідних даних, які використовувались під час проведення комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А був складений за наявності більш широкого спектру вихідних даних. Отже, висновок комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року щодо наявності технічної можливості водія ОСОБА_6 уникнути наїзду на пішохода був складений на підставі дослідження можливості водія уникнути зіткнення саме з моменту появи пішохода на проїзній частині з урахуванням відстані та швидкості з якою мав рухатися ОСОБА_10 , що свідчить про те, що водій об`єктивно був спроможний виявити появу даного пішохода на проїзній частині з урахуванням пори доби, хорошої видимості та відсутності для цього перешкод.
Таким чином, суд вважає за необхідне взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідностей дій водія ОСОБА_6 вимогам п. 12.4 ПДР України саме висновок комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року, оскільки цей висновок відповідає встановленим обставинам, був складений з урахуванням більш широкого обсягу вихідних даних та в частині визначення моменту небезпеки для водія узгоджується із показами свідка ОСОБА_8 - водія маршрутного автобуса, який суду показав на місце дорожньо-транспортної пригоди - населений пункт, с. Цурень, Герцаївського району, відстань де вперше побачив водія ОСОБА_6 на момент коли потерпіла вийшла перед автобусом більш ніж 100 м.

Окрім того, послідовні покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , протоколи слідчих експериментів проведених за їх участі про механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди - відстань на якому було помічено автомобіль обвинуваченого по відношенню до маршрутного автобуса, дій потерпілої ОСОБА_7 з приводу того що остання почала переходити дорогу виключного після того як вона подивилася у обидві сторони на наявність небезпеки для переходу, протокол огляду місця події та схема дорожньо-транспортної пригоди на якому зафіксовано сліди наїзду на потерпілу ліва смуга по ходу руху, висновки технічних та комплексної автотехнічної експертизи які вказують на перевищення обвинуваченим швидкості руху в населеному пункті, та як наслідок наїзд на потерпілу, відображають реальну картину за яких сталася дорожня транспортна пригода. Такі докази суд знаходить належними та допустимими.

Вказані докази, також узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_9 , згідно з якими остання вжила заходів для виявлення небезпеки перед тим як переходити проїзну частину, а саме подивилася у обидві сторони руху і виключно після того як упевнилася в тому, що автомобіль обвинуваченого перебуває на далекій відстані, з урахуванням місцевості нанесений пункт, вона почала переходити дорогу.

Тому, вищезазначені докази у їх сукупності спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху в результаті чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Висновок експерта № 386-А наданий стороною захисту суд приймає як належний доказ. Наявність порушень в діях потерпілої порушень Правил дорожнього руху за вказаним висновком повністю узгоджується із порушеннями про які зазначено у висновку комплексної судової автотехнічної експертизи № 494-А від 05 листопада 2020 року.

Що стосується посилань захисту на відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про призначення прокурора від 21.07.2020 року та постанови про призначення групи прокурорів від 09.11.2020 року, через що слід визнати зібрані органом досудового розслідування докази недопустимі, то слід зазначити наступне.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положеннями статті 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було оголошено в судовому засіданні та долучено до справи письмові докази, які на думку прокурора доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З серед інших, прокурор ОСОБА_3 надав суду оригінали постанов про призначення прокурора від 21.07.2020 року та 09.11.2020 року, які підписані керівником Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 . Вказані постанови відповідають передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

За змістом вказаних постанов, керівник Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 визначив прокурора, зокрема за постановою від 21.07.2020 року у кримінальному провадженні № 0000131 прокурора Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , а за постановою від 09.11.2020 року було визначено групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, прокурора Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , прокурора Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_12 та керівника Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_13 . У свою чергу, прокурор Строжинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 .

Водночас, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права та обов`язки і приймається у формі постанови. Такі постанови не є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України.

Разом з тим, частиною 2 ст. 290 КПК України встановлено правило за яким, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

У разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (ч. 12 ст. 290 КПК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження воно було відкрито стороні захисту в т.ч. надано для ознайомлення під час судового розгляду.

Під час відкриття стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, будь-яких зауважень щодо невідкриття вказаних постанов сторона захисту не висловлювала та клопотань про ознайомлення з ними не заявляла.

Попри те, що ці процесуальні документи були надані стороною обвинувачення стороні захисту на стадії судового розгляду та сторона захисту мала можливість реалізуючи принцип змагальності висловити свою позицію щодо доведеності порушень, якщо вони мали місце, сам захисник ОСОБА_5 не зазначав який вплив має невідкриття вищевказаних постанов у порядку ст. 290 КПК України, а лише констатував через невідкриття йому вказаних постанов зібрані органом досудового розслідування докази є недопустимими.

Касаційний кримінальний суд в складі Верховного Суду у постанові по справі № 426/22634/18 (провадження № 51-4102 км 21) від 24 січня 2022 року, зазначив, що невідкриття стороні захисту постанов про призначення прокурора (групи прокурорів) на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання доказів отриманих під час досудового розслідування недопустимими.

З огляду на вищевказане, підстав для визнання недопустимими доказів, отриманих під час досудового розслідування на які вказав захисник з підстав невідкриття йому постанов про призначення прокурора (прокурорів) - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд у відповідності зі статтями 50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як зазначив Касаційний кримінальний суд в складі Верховного Суду у постанові по справі № 533/12/22 (провадження № 51 - 2261 км 22) від 06 жовтня 2022 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, судом враховано те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання.

За даними Комунального некомерційного підприємства «Герцаївська ЦРЛ» обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховуючи роз`яснення які містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_7 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Будь яких обставин які пом`якшують чи то обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За наведених обставин, ураховуючи думку потерпілої про призначення обвинуваченому покарання виключного у виді позбавлення волі, зважаючи на молодий вік обвинуваченого, його сімейний стан, ступінь вини у вчиненому, а також ступень вини потерпілої, наслідки які настали для потерпілої тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя, а також поведінку обвинуваченого після скоєного, котрий перед потерпілою не вибачився, заподіяну шкоду не відшкодував, виходячи з положень ч. 2 ст. 50 КК України, суд приходить до переконання що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_14 , вчинив кримінальне правопорушення внаслідок якого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, то йому слід призначити й додаткове покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Так, згідно із ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129, абз.7 п.2 ч.3 ст. 374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Отже, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, у зв`язку із чим, перебувала на стаціонарному лікуванні. За час лікування потерпіла ОСОБА_7 понесла витрати пов`язанні з лікуванням, що підтверджується виписками з історії хвороби та відповідними квитанціями на придбання ліків.

З огляду на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зважаючи на розмір витрат яка понесла потерпіла у зв`язку з її лікуванням та залишилися не відшкодованими про що свідчать відповідні квитанції на придбання ліків, з огляду на те, що потерпіла також допустила порушення Правил дорожнього руху, то суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги пропорційно до ступеню вини обвинуваченого, а саме в межах 70 % за мінусом відшкодованих обвинуваченим потерпілій 20 000 грн. на стадії досудового розслідування, у зв`язку із чим з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 слід стягнути 580 890 (п`ятсот вісімдесят тисяч вісімдесят дев`яносто) грн. 87 коп. в якості матеріальної шкоди (858415, 53 грн. *70% -20 000 грн. = 580 890,87 грн).

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що за положеннями ст. 23 ЦК України, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Врахувавши характер та обсяг фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та пов`язаним із цим змін у її житті щодо часу необхідного на реабілітацію, суд доходить висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на її користь 500 000 грн. моральної шкоди.

Що стосується відшкодування обвинуваченим потерпілій недотриманої заробітної плати внаслідок каліцтва, слід зазначити про таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вирішення питання відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва, врегульовано статтями 1195, 1197 ЦК України.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно зі ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок експертизи з визначення процента втрати працездатності.

На вказане звернув увагу Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у постанові № 186/1706/14-ц (провадження № 61-675 св 17) від 30 січня 2018 року.

Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного висновку експертизи щодо визначення процента втрати працездатності потерпілою, що позбавляє суд встановити ступінь професійної чи загальної працездатності у відсотках.

Зважаючи на те, що наявність або відсутність такого висновку має вирішальне значення для вирішення цивільного позову потерпілої в цій частині, то суд з урахуванням висновку сформованого Касаційним кримінальним судом в складі Верховного Суду в постанові № 712/10244/19 (провадження № 51-1151км св 20) від 01 вересня 2020 року, вважає за необхідне залишити позовну заяву в означеній частині без розгляду, роз`яснивши потерпілій право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

В порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 також слід стягнути на користь держави витрати за судові експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_16 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Обраний ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерплої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 580890 (п`ятсот вісімдесят тисяч вісімдесят дев`яносто) грн. 87 коп. та 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. в якості моральної шкоди.

Цивільний позов потерплої ОСОБА_7 в частині відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва залишити без розгляду та роз`яснити їй право на звернення до суду з вказаними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6864 (шість тисяч шістдесят чотири) грн. 90 коп.

Речові докази по справі:
автомобіль марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 передати його законному володільцю;

одяг, взуття та фрагменти кінцівки повернуті потерпілій ОСОБА_7 залишити останній.

Арешт накладений на автомобіль марки «Geely МК Cross» номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 липня 2020 року по кримінальному провадженню № 0000131, частково скасований ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2022 року - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя