Справа № 464/6217/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1188/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференціїапеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою з визначенням застави - 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 56750 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з часу затримання, а саме з 24.08.2021.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_6 24.08.2021 приблизно о 14.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, за допомогою простирадла, спустилася на балкон, звідки через відчинені двері балкону проникла в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки «Huawei P smart», моделі FIG-LX1, синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 4744 грн., з чохлом чорного кольору, вартістю 150 грн., та сім-карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 грн., а всього майна на загальну суму 4944 грн., після чого викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. Своїми умисними діями обвинувачена ОСОБА_6 заподіяла матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 4944 грн.

На вказаний вирок суду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Сихівського районного суду м. Львова відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати і звільнити її з-під варти в залі суду.

Вважає, що обставин винуватості ОСОБА_6 не було встановлено ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду, що свідчить про безпідставність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України.

Також звертає увагу на те, що представлені стороною обвинувачення обривки тонкої матерії не переконують, що дана матерія могла втримати ОСОБА_6 на висоті четвертого поверху та не порватися. Дана матерія не становила єдине ціле, а розрізана рівно на відрізки різної довжини, загальна довжина яких не відповідає віддалі з квартири на четвертому поверсі до балкону потерпілої на третьому поверсі.

Зазначає, що при огляді місця події не було встановлено слідів рук, чи взуття ОСОБА_6 . Також на місці події не виявлено слідів крові ОСОБА_6 , яка як встановлено в ході судового розгляду мала порізану ногу.

Обвинувачена ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить прийняти рішення, яким визнати її невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 24.08.2021 у неї з ОСОБА_11 був конфлікт під час якого останній застосовував до неї фізичне насильство і тоді вона вирішила втекти через вікно. Коли вона спустилася через балкон в квартиру потерпілої, пройшовши кімнату побачила потерпілу, яка була на кухні. Потерпіла здивувалася і одразу провела її з квартири на коридор. Вийшовши з квартири потерпілої на сходовій клітці вона побачила ОСОБА_11 .

Зазначає, що слідча Сихівського РВ попросила її записати зізнання на аудіо запис, що проникнення в квартиру відбулося за допомогою простирадла, однак, на її думку, ці куски тканини не могли втримати її вагу.

На її переконання прокурор намовив потерпілу сказати про нібито звисаючу з вікна кімнати тканину.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав подані апеляційні скарги, з наведених у ній мотивів, та просив такі задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника, з огляду на безпідставність таких, просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду вину у вчиненому визнала та пояснила, що телефон потерпілої вона взяла в кімнаті останньої, який лежав на столі. Просила пом`якшити покарання, при цьому заперечила спосіб проникнення до квартири потерпілої шляхом спуску за допомогою тканини.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, вина ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка у суді першої інстанції пояснила, що 24.08.2021 перебувала у кімнаті своєї квартири та, залишивши мобільний телефон «Huawei», синього кольору, вартістю приблизно 4700 грн., з сім-карткою та чохлом, на столі, пішла в кухню. Вийшовши через 5-10 хвилин з кухні, в коридорі своєї квартири побачила ОСОБА_6 , яка на запитання з приводу того, що вона робить у квартирі потерпілої, відповіла: «Він мене вб`є». Потерпіла вивела ОСОБА_6 , на якій можливо були сліди крові, на сходову клітку та продовжувала розпитувати у неї, що саме сталось. Розмовляючи в квартирі з ОСОБА_6 , потерпіла звернула увагу на те, що на столі немає її мобільного телефона. На запитання, чи це ОСОБА_6 взяла телефон, остання категорично заперечила. В цей час з четвертого поверху спустився ОСОБА_11 і попросив викликати для ОСОБА_6 швидку медичну допомогу. Повернувшись у квартиру, потерпіла свого телефона знову не знайшла, а, вийшовши знову на сходову клітку, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вже не було. В цей час сходами йшла сусідка з квартири АДРЕСА_3 , в якої ОСОБА_9 попросила телефон, щоб зателефонувати на свій номер. Під час викликів були довгі гудки, але потім зв`язок переривався. Після цього, потерпіла повідомила працівників поліції. В подальшому дізналась, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 здали її телефон в ломбард, який потерпіла викупила за 1024 грн., однак такі кошти їй не відшкодовано. Зазначила, що на момент зникнення телефону, в квартирі, крім ОСОБА_6 , нікого не було. З вікна квартири, де проживала ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , звисала частина простирадла.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні надала показання про те, що приблизно вкінці літа 2021 року, проходячи повз третій під`їзд її будинку АДРЕСА_4 , почула крізь відчинене вікно під`їзду крик потерпілої ОСОБА_9 , яка знаходилась між другим та третім поверхом будинку. ОСОБА_9 сказала, що у неї викрали мобільний телефон. Розповіла, що, повертаючись з кухні в кімнату, у своїй квартирі побачила обвинувачену ОСОБА_6 , яка попросила зателефонувати у швидку медичну допомогу або поліцію, оскільки її поранив співмешканець ОСОБА_11 . Пішовши за телефоном, який залишила в кімнаті, потерпіла виявила, що такий зник. Після цього, ОСОБА_11 , який спустився сходами, та ОСОБА_6 кудись пішли. Прибувши на місце події, працівники поліції попросили показати місцезнаходження найближчого ломбарду. Підійшовши до ломбарду, побачили, що звідти вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . У ОСОБА_6 працівники поліції вилучили гроші. Потерпіла ОСОБА_9 в подальшому викрадений телефон викупила з ломбарду. Також свідок ОСОБА_12 зазначила, що була присутня під час обшуку в квартирі ОСОБА_11 . В його квартирі до батареї поруч з відчиненим вікном була прив`язана частина тканини, а інша частина була відрізана та знаходилась в кладовій на підлозі. В квартирі був безлад, однак слідів крові не було.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що в один з днів серпня 2021 року в обідню пору до нього на вулиці підійшли обвинувачена ОСОБА_6 та її співмешканець на ім`я ОСОБА_14 та запитали у нього, чи має він документи, щоб здати у ломбард мобільний телефон. Пояснили, що хтось з їх родичів кудись поїхав та залишив їм цей телефон. Свідок погодився та здав телефон у ломбард, а гроші забрав співмешканець ОСОБА_6 . ОСОБА_14 . Також зазначив, що цей телефон міг бути марки «Хуавей», темного кольору. У ломбарді також була присутня ОСОБА_6 , у якої була поранена нога та на підлозі ломбарду залишись сліди її крові. Після виходу з ломбарду їх затримала поліція. Вказав, що вищевказаний ОСОБА_14 був саме співмешканцем ОСОБА_6 , оскільки вони завжди поводили себе як подружжя. Свідок називав його « ОСОБА_15 », але представився при першій зустрічі за кілька місяців до серпня 2021 року він йому саме як « ОСОБА_14 ». Останній є невисокого зросту, середньої тілобудови, короткострижений.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що обвинувачена ОСОБА_6 є його співмешканкою. Остання 24.08.2021 в обідню пору залізла крізь вікно у квартиру потерпілої ОСОБА_9 АДРЕСА_2 , викрала телефон, можливо марки «Huawei», та йому зізналась вже коли вони вийшли на вулицю. Після цього, вирішили здати телефон у ломбард та в подальшому працівники поліції такий вилучили.

Показання потерпілої та свідків є чіткими, послідовними і не викликають сумнівів у їх достовірності, так як узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме: протоколом огляду місця події від 24.08.2021 та фототаблицею до такого, в ході якого оглянуто квартиру потерпілої ОСОБА_9 АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події від 24.08.2021 та фототаблицею до такого, в ході якого оглянуто квартиру АДРЕСА_5 ; квитанцією ПТ «Ломбард Перший» №1 від 24.08.2021; протоколом затримання ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України; копіями чеків від 27.04.2019 про придбання телефона «Huawei P smart», вартістю 4744 грн. та копією маркування на коробці вказаного телефона, наданими потерпілою ОСОБА_9 , які оглянуто та визнано речовими доказами; заявою ОСОБА_13 про надання слідчому мобільного телефона «Huawei P smart», моделі FIG-LX1, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який попросив його закласти у ломбард ОСОБА_11 24.08.2021, та чека про повернення кредиту, які оглянуто та визнано речовими доказами; листом ПТ «Ломбард Перший» від 24.08.2021 та доданого до листа запис з камер відеоспостереження; аудіозаписом телефонного дзвінка, який надійшов на спецлінію служби «102» 24.08.2021 о 14.05 год. з абонентського номера телефону НОМЕР_3 , який оглянуто та визнано речовим доказом; повідомленнями зі служби «102» про подію, яка мала місце 24.08.2021 за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.08.2021.

Всі вищевказані письмові докази є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Колегія суддів вважає, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, за наведених у вироку суду обставин.

Не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що на місці події не було виявлено жодних слідів крові, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 24.08.2021 та фототаблиці до такого, в ході огляду квартири потерпілої ОСОБА_9 АДРЕСА_2 , серед іншого на балконі виявлено сліди рук, аркуш паперу з рукописним текстом та РБК.

Щодо способу проникнення в квартиру, який заперечує обвинувачена, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження обвинуваченої про те, що вона спустилась в квартиру потерпілої по стіні, є нелогічними та суперечать дослідженим в ході судового розгляду доказам, зокрема, вилученій на місці події прив`язаній однією частиною до батареї тканині, саме біля вікна, що знаходиться вище балкону потерпілої, а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.

Окрім того, суд правильно зазначив, що твердження ОСОБА_6 , що вона проникла у квартиру потерпілої, оскільки намагалася втекти від свого співмешканця ОСОБА_11 , суперечать показанням потерпілої та свідків, а також відеозапису з ломбарду, де обвинувачена, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 намагаються спільно здати телефон потерпілої, певний час очікують завершення цієї процедури, та при цьому жодних конфліктів між співмешканцями не відбувається.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги сторони захисту про недотримання місцевим судом вимог статей 22, 368, 374 КПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів провадження, сторона захисту користувалась правами, визначеними нормами кримінального процесуального закону, зокрема: заявляла клопотання, брала участь у допиті свідків, дослідженні письмових доказів, виступала у судових дебатах, обвинувачена скористався своїм правом на останнє слово.

На підставі наведеного, суд першої інстанції жодним чином не обмежував обвинуваченого та його захисника у збиранні та поданні доказів, клопотань та скарг, реалізації інших процесуальних прав. Таким чином вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін судом першої інстанції були дотримані.

При цьому незазначення у вироку суду позиції прокурора та захисника щодо обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , не є порушенням принципу змагальності, оскільки як прокурор, так і захисник, скористалися своїм правом на виступ у судових дебатах, їхні позиції були вислухані судом та таким була надана належна оцінка.

Також, всупереч тверджень сторони захисту, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням вимог ст. 374 КПК України, оскільки у вироку відображені всі обставини, які мають бути викладені у разі визнання особи винуватою, в тому числі, і формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Окрім того, відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання як: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, тощо.

На переконання, колегії суддів, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст.368 КПК України, а відтак доводи сторони захисту є безпідставними.

Інші доводи апелянтів, наведені в апеляційних скаргах, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Будь-яких даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів досудового розслідування та суду колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та спростовують апеляційні доводи про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Щодо покарання призначеного ОСОБА_6 , то призначаючи вид та розмір покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є тяжким, часткове визнання винуватості у вчиненому, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, що є обставиною, яка обтяжує покарання, особу обвинуваченої, яка неодружена, позбавлена батьківських прав щодо дочки, яка проживає з матір`ю обвинуваченої, немає місця проживання, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, з січня 2020 року перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський медичний центр превенції та терапії узалежнень» та є учасником замісної підтримуючої терапії, до затримання не працювала, має судимість.

Окрім того, суд взяв до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації (т.1 а.с.65-66).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання у межах, установлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Таке покарання, на думку колегії суддів не є надмірно суворим з врахуванням як обставин кримінального провадження, так і особи обвинуваченої.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді