Номер провадження: 11-кп/813/1917/22
Справа № 509/2446/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000242 від 13.05.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольський районний суд Одеської області від 06.09.2022 про продовження тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Доброолександрівка Одеського р-ну Одеської області, громадянин України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч.4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 діб - до 05.11.2022 в Державній установі «Одеський слідчій ізолятор №21».

Встановлено ОСОБА_7 заставу в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано стороною обвинувачення неправильно, оскільки подія злочину, яка описується в обвинувальному акті, жодним чином не стосується та не пов`язана з умовами воєнного стану.

Зазначає, що ОСОБА_7 зареєстрований та проживає разом із матір`ю та братом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та проходження військової служби.

Таким чином, вказаний у клопотанні ризик переховування від органів слідства та суду є припущенням.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є не підтвердженим, оскільки ОСОБА_7 не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, а обвинувачення базується лише на припущеннях.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доводів щодо неможливості іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на час прийняття рішення та доведення підстав обрання відносно нього виняткового запобіжного заходу.

Крім того, вважає, що суд формально визначив суму застави, абсолютно розуміючи при цьому, що таким правом обвинувачений все одно скористатися не зможе, а тому буде перебувати під вартою.

Просить скасувати ухвалу Овідіопольський районний суд Одеської області від 06.09.2022, постановити нову ухвалу, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні для розгляду апеляційної скарги, захисником ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не заявлено.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви Суду.
Відповідно до апеляційної скарги, яка надійшла до апеляційного суду, у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000242 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч.4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.09.2022, що є предметом перегляду в апеляційному порядку, продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.11.2022 включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання від вартою, суд врахував дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, та прийшов до висновку про наявність достатніх підстав, які свідчать про продовження існування ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з метою запобігання зазначених ризиків, застосування більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, буде недостатнім, оскільки на думку суду такий захід примусу, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу, суд має перевірити чи не зменшилися на стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання (продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працевлаштований.

Відповідно до ухвали суду, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, що свідчить про реальне існування ризиків того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Перелічені відомості вагомо свідчать про продовження існування зазначених ризиків, а тому суд обґрунтовано врахував вказані обставини приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, також, свідчить про правильність висновків суду про продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризику переховування від суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України»).

Суд визнав існуючі соціальні зв`язки недостатніми для того, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.

Відомості про особу обвинуваченого у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст. 178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, як про те просить захисник, не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до матеріалів провадження, прокурором було визначено ризики, які на думку сторони обвинувачення продовжують існувати та станом на час розгляду кримінального провадження не зменшилися, навів прокурор і доводи в обґрунтування заявленого клопотання.

Зі змісту ухвали від 06.09.2022 випливає, що судом встановлено продовження існування ризиків та наведено мотиви, з яких виходив суд при вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою, а саме обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому твердження захисника про те, що обраний запобіжний захід є занадто суворим та є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , відомості про його особу, наявність у обвинуваченого особистих позитивних відомостей, відсутність судимостей та наявність міцних соціальних зв`язків то вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вмотивовано визначив цьому обвинуваченому заставу в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень.

Саме такий розмір застави, як вважає колегія суддів, здатен забезпечити у разі її внесення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного.

Колегія суддів наголошує, що розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя, врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, майновий стан підозрюваного, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам п.1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суд Одеської області від 06.09.2022, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 05.11.2022 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4