ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2759/22 Справа № 204/4389/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей та мати похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.
Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 14 квітня 2022 року о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_8 керуючи технічно справним мікроавтобусом «MERCEDES-BENZ VIANO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 21.07.2017, належить йому на праві власності, рухався в Чечелівському районі м.Дніпра по проїзній частині дороги пр. Богдана Хмельницького з боку Запорізького шосе у напрямку вул.Будівельників, зі швидкістю приблизно 60 км/год.
Під час руху по вищезазначеній проїзній частині дороги, яка має три смуги для руху в одному напрямку, ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожню обстановку, в зазначений час, а саме 14 квітня 2022 року о 10 годині 20 хвилин, рухаючись в другій смузі для руху із перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.3, по якому рухалась пішохід ОСОБА_9 , зліва направо по ходу його руху, заходів для зменшення швидкості або зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв і на вказаному пішохідному переході, розташованому на перехресті пр.Богдана Хмельницького і вул. Титова, передньою лівою частиною керованого ним мікроавтобусу допустив наїзд на праву бічну частину пішохода ОСОБА_9 .
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення п.18.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_9 настала 14 квітня 2022 року близько о 10 год. 20 хв. на місці пригоди внаслідок сумісної тупої травми тіла з переломом кісток склепіння та основи черепа, ребер, правої ключиці та правого передпліччя, переломом кісток правої та лівої гомілки, яка ускладнилась розвитком шоку.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, звільнивши обвинуваченого на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого і за своїм розміром не буде сприяти досягненню обвинуваченим мети виправлення. Зокрема, прокурор вважає, що судом не враховано тяжкість наслідків скоєного злочину, а саме, спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, обставин кримінального провадження наїзд на пішохода на пішохідному переході, та тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів і який має підвищену суспільну небезпеку.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати та не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, мотивуючи такі вимоги тим, що керування транспортним засобом забезпечує йому можливість здійснювати пасажирські перевезення через мобільний додаток таксі, тобто, призначене додаткове покарання позбавить обвинуваченого єдиного джерела доходу, оскільки внаслідок вторгнення Російської Федерації він втратив роботу, що була пов`язана із сферою торгівлі, а також, можливості фінансово утримувати родину двох малолітніх дітей і матір-інваліда другої групи, яка має онкологічне захворювання.
Також, ОСОБА_8 вказує на те, що він повністю співпрацював із органом досудового розслідування, визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував спричинені потерпілому матеріальні та моральні збитки.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, прокурор заперечував, посилався на безпідставність та необґрунтованість вимог обвинуваченого.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати йому додаткове покарання, проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 заперечував.
Потерпілий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, пов`язаний із злочинами проти безпеку руху та експлуатації транспорту, який виразився в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, вчинив злочин з необережності вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати похилого віку, за місцем мешкання характеризується позитивно, офіційно не працює.
Врахував і конкретні обставини справи, а саме, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність підстав, які обтяжують покарання, відсутність цивільного позову та будь-яких претензій з боку потерпілого, думку потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому суворе покарання та призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора та обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження, наслідкам, які настали від злочинних дій обвинуваченого та особі ОСОБА_8 .
Доводи прокурора про необхідність ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, із звільненням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як було встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, обвинувачений повністю усвідомив всю суспільну небезпеку своїх злочинних дій, щиро розкаявся у вчиненому злочині, та повністю відшкодував всі збитки потерпілому, що підтвердив сам потерпілий в ході судового провадження, при цьому просив місцевий суд не призначати занадто суворе покарання ОСОБА_8 . Під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, потерпілий заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для ухвалення нового вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як на цьому наполягає прокурор, відсутні.
Щодо апеляційної скарги обвинуваченого, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність задовольнити вимоги ОСОБА_8 та призначити йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на наступне.
Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.
Застосовуючи принцип індивідуалізації покарання та вирішуючи питання про можливість призначення ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, злочин вчинив вперше з необережності, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, раніше працював у сфері надання послуг в торгівлі, однак, внаслідок повномасштабного вторгнення на територію України Російської Федерації втратив роботу та змушений був почати заробляти в онлайн додатку Таксі, тобто, продовжив працювати, має законне джерело доходу, сплачує податки, чим забезпечує економічну стабільність країні в умовах воєнного стану, повністю усвідомив свою вину та суспільну небезпеку вчиненого злочину, щиро розкаявся, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір-інваліда хвору на онкологічне захворювання, обставини, які обтяжують покарання в даному кримінальному провадженні відсутні, а також, приймає до уваги подану потерпілим до суду апеляційної інстанції заяву, відповідно до якої ОСОБА_7 будь-яких претензій до ОСОБА_8 не має та в подальшому мати не буде, вказує на те, що матеріальні та моральні збитки обвинуваченим відшкодовані в повному обсязі, більш того, в своїй заяві потерпілий просить задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та не застосовувати до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, під час судового засідання, під звукозапис, потерпілий повністю підтримав подану заяву, а також, повідомив суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_12 , окрім пасажирських перевезень, займається суспільно корисною працею - волонтерською діяльністю, яка прямо пов`язана із керуванням транспортним засобом: обвинувачений здійснює доставку продовольчої допомоги, як громадянам, так і бійцям, на території України, де постійно ведуться бойові дії і вкрай важка продовольча ситуація.
Тож, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу, та існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, то колегія суддів, звертаючи увагу на необхідність обвинуваченого утримувати двох малолітніх дітей та матір-інваліда, в якої діагностували онкологічне захворювання і вона потребує постійного догляду, значних витрат на лікування та перевезень до лікарні і єдиним джерелом доходу обвинуваченого є заробіток за допомогою онлайн додатку Таксі, приходить до висновку, що в даному випадку достатнім для перевиховання обвинуваченого та перешкоджання в подальшому вчиненню нових злочинів буде покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому, колегія суддів вважає, що таке покарання забезпечить не тільки можливість обвинуваченому утримувати родину, займатись суспільно корисною працею продовжувати волонтерську діяльність та допомагати бійцям на фронті, а й сприятиме підтриманню економіки країни в умовах воєнного стану, оскільки ОСОБА_8 працюватиме та сплачуватиме податки.
На думку колегії суддів, незастосування такого заходу примусу, як додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в даному випадку, стимулюватиме обвинуваченого сумлінно виконувати не тільки вимоги ст. ст. 75, 76 КК України, а й, розуміючи, що пасажирські перевезення це єдине джерело доходу за рахунок якого ОСОБА_8 необхідно утримувати родину та оплачувати якісне лікування матері, стимулюватиме його бути більш уважним на дорозі, усвідомлювати, що він керує джерелом підвищеної небезпеки та беззаперечно дотримуватись ПДР, якими регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Тож, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням всіх вище вказаних обставин, обвинуваченому, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України. Саме таке покарання відповідатиме принципам загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та сприятиме попередженню вчиненню в подальшому нових злочинів.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4