Справа № 159/1612/17 Провадження №11-кп/802/535/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінальне провадження № 0001450 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Рівного, мешканку АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, одружену, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючу, раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_9 звільнена від основного та додаткового покарань, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області задоволений повністю.
Визначено стягнути із ОСОБА_9 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 5 319 (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 86 коп. витрат Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання на лікування потерпілого.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволений частково.
Визначено стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 52 752 (п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 52 коп. майнової шкоди, 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 142 752 (сто сорок дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 52 коп. В решті позову відмовлено.
Вироком вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнана винною за те, що вона 16.07.2016 о 06 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем, марки «Ніссан» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області від вул. Володимирську у напрямку м. Луцька, проїжджаючи перехрестя вулиць Варшавської Шевченка у м. Ковелі Волинської області, проявивши безпечність та неуважність, здійснила виїзд на вказане вище перехрестя на червоне світло світлофора, що забороняє рух автомобіля, де допустила зіткнення з автомобілем, марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , що рухався на вул. Шевченка від вул. Червоного Хреста у напрямку с. Волі Ковельської Ковельського району Волинської області на зелене світло світлофора, після чого залишила місце пригоди, не дочекавшись прибуття працівників поліції на місце ДТП. В результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 п.п.2.3.б; 2.10.а, д; 8.7.3.е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Посилається на те, що місцевим судом у мотивувальній частині рішення не викладене формулювання обвинувачення, а саме диспозиція кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі. Зазначає, що розмір заявленої потерпілим матеріальної шкоди не відповідає розміру матеріальної шкоди, призначеної судом. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, із призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнити обвинувачену від основного та додаткового покарань, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України. У мотивувальній частині рішення викласти юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_9 і стягнути з останньої на користь потерпілого цивільний позов, що відповідає ціні позову, вказаній у позовній заяві.
У доповненні до апеляційної скарги прокурор просить виключити із визнаного судом доведеного обвинувачення пункти 2.10 а, д ПДР, як такі, що не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої не погоджується з вироком суду у зв`язку із невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процессуального законадавства України.
Вказує, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні нею злочину є недоведеною поза розумним сумнівом.
Так відповідно до обстаин зазначених в обвнувальному акту, ОСОБА_9 , проявивши безпечність та неуважність, здійснила виїзд на перехрестя на червоне світло світлофора, та допустила зіткнення з автомобілем під керування потерпілого ОСОБА_10 , який рухався на зелене світло світлофора.
На переконання сторонни захисту, дане обвинувачення є сумнівним, оскільки ОСОБА_9 рухалась на головній дорозі близько 06:00 год та мала перевагу в русі, оскільки потерпілий ОСОБА_10 рухався другорядною дорогою, тобто перетинав головну дорогу, яка є трасою міжнародного значення. На підтвердження своєї позиції вказує, що світлофори на вказаному перехресті розпочали роботу о 06:00 год в режимі повний цикл, а з 22 год до 06 год в режимі жовтого мигання. Свідок ОСОБА_11 , яка судом не допитуваластя, відповідно до довідки з КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичиної допомоги та медицини катастроф» №1058/1.11 від 07.09.2016 повідомила про ДТП о 06:03 год, тобто виникають обєктивні сумніви, що на час ДТП світлофори працювали в режимі повного циклу, а не в режимі жовтого мигання.
Стверджує, що протокол допиту свідка ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки останній безпосередньо в судовому засіданні не зміг надати пояснення. На недопустимість як доказу також вказує і на судово-медичну експертизу, оскільки остання проводиласть на основі медичної картки потерпілого, якої в матеріалак кримінального повадження не було.
Також, на думку захисника, заявлений потерпілою стороною цивільний позов задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджується належними документами.
Враховуючи наведене, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , оскільки не встановлені достатні докази для доведення її винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.
До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 подав письмову заяву, в якій повідомив суду, що у нього відсутні повноваження як захисника на даний час, а обвинувачена ОСОБА_9 перебуває за межами території України.
Прокурор до початку апеляційного розгляду заявив клопотання про зміну апеляційних вимог та зазначив про необхідність оскаржуваний вирок скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Заслухавши доповідача, який доповів основні доводи та зміст оскарженої вироку суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами, просив вирок суду скасувати, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення частково скарги прокурора, скасування вироку суду, та призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з наступних підстав.
В судове засідання апеляційного суду не прибула належним чином повідомлена обвинувачена ОСОБА_9 , однак її неявка, на переконання судової колегії, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, а призначення апеляційним судом нового судового розгляду у кримінальному провадженні не погіршує та не порушує права обвинуваченої.
Окрім цього, потерпілий ОСОБА_10 та його захисник також не з`явились в судове засідання, причин неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду від останніх не надходило. Їх не прибуття відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду, оскільки вказані особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. 91, ст. 94 КПК суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.
Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та права на захист. Без безпосереднього дослідження доказів, їх належної перевірки та оцінки, суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та відповідно правильно кваліфікувати вчинене особою діяння.
Згідно вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: - докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому
Тобто суд першої інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені стороною обвинувачення та стороною захисту, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.
Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався
Як убачається з матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого ій кримінального правопорушення заперечила. Пояснила, в день події, у зв`язку з тим, що закінчилось дитяче харчування, дуже рано в ранці автомобілем матері виїхала у м. Ковель. Коли вона проїхала міст на вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, то побачила мигаючий сигнал світлофора.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що обвинувачена є її дочкою і орієнтовно о 05 год 30 хв терміново поїхала її автомобілем в м. Ковель, щоб придбати дитяче харчування.
Тим часом потерпілий ОСОБА_10 ствердив, що вранці 16.07.2016 він на своєму автомобілі рухався на вул. Шевченка в м. Ковелі до перехрестя з вул. Варшавською і мав намір рухатись прямо. Вказував, що на світлофорі на перехресті для нього сигнал був зелений постійно. Автомобіля обвинуваченої він не бачив.
Свідок ОСОБА_14 , яка є дружиною потерпілого, суду першої інстанції пояснила, що 06.07.2016 о 06 годині її чоловік поїхав купатися.
Відповідно до листа Ковельського КП «Добробут» Ковельської міськради Волинської області №298 від 27.09.2016 світлофор на перехресті вул. Варшаської та вул. Шевченка 16.07.2016 працював у звичайному режимі з 06 год 00 хв до 22 год 00 хв повний цикл та з 22 год 00 ха до 06 год 00 хв режим жовтого мигання. Ремонтні роботи на вказаному світлофорі не проводились
Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.07.2016 зі схемою та фото таблицями, згідно якого було оглянуто проїжджу частину регульованого перехрестя вул. Варшавська та вул. Шевченка у м. Ковелі Волинської області, місце ДТП знаходиться у зоні дій дорожніх знаків:встановлених зі сторони вул. Шевченка 2.1. «Дати дорогу», зі сторони вул. Варшавської «Головна дорога». Вказане перехрестя регулюється чотирма світлофорами.
Листом КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 1 058/1.11 від 07.09.2016 стверджується, що повідомлення про ДТП надійшло о 06 год 03 хв.
Вказаний письмові докази судом першої інстанції покладено в основу обвинувачення.
Таким чином, ОСОБА_9 рухалась головною дорогою, однак відповідно до ПДР сигнали світлофорів, крім жовтого миготливого, мають перевагу перед дорожніми знаками пріоритету.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що для спростування чи підтвердження порушення ОСОБА_9 правил дорожнього руху, які знаходяться в причино-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП, вирішальне значення є встановлення години настання ДТП.
Так як покази обвинуваченої, потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні суперечать один одному щодо години ДТП, а інші докази, які дослідженні судом першої інстанції у своїй сукупності та взаємозв`язку, не дають можливості встановити точну годину ДТП, висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є передчасним.
Окрім цього, судова колегія зауважує, що як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 10 серпня 2016 року була призначена судово-медична експертиза, у резолютивній частині якої зазначено про можливість направлення матеріалів кримінального провадження експерту у разі необхідності.
Відповідно ж до вступної частини судово-медичної експертизи № 267 від 18 серпня 2016 року предметом дослідження експерта, у тому числі, була й медична карта № 7169-788 стаціонарного хворого Ковельської ЦРЛ ОСОБА_10 . При цьому, будь-яких інших процесуальних документів щодо порядку отримання медичної карти ОСОБА_10 та направлення її на дослідження експерту, матеріали кримінального провадження не містять.
Відповідно до ч. 2 ст.242 КПК висновок судово-медичної експертизи є обов`язковим засобом доказування характеру і ступеня тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень, а тому має істотне значення в цьому кримінальному провадженні як для кваліфікації кримінального правопорушення, так і для обґрунтування рішення суду про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_9 ознак інкримінованого їй злочину.
Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо наведення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів.
Колегія суддів наведені порушення вважає істотними, та такими, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які, в свою чергу, позбавляють можливості колегії суддів зробити висновок про правильність юридичної оцінки дій обвинуваченого та призначеного покарання.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначеного покарання ОСОБА_9 .
У зв`язку із скасуванням вироку суду з процесуальних підстав, інші доводи, які наведені у апеляційних скаргах, слід перевірити при новому судовому розгляді.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону, слід належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_9 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді