Справа № 592/125/23
Провадження № 1-кп/592/275/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000168 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2022 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, громадянина, з середньою освітою, військовослужбовця, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Під час проходження військової служби за мобілізацією старший сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що він проходить військову службу за мобілізацією в Національній гвардії України та повинен вчасно прибути до військової частини після завершення лікування, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.12,13,15,17 Закону України «Національну гвардію України», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, у порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 01.11.2022 о 08.00 год. не з`явився вчасно на службу з лікування, без поважних причин, військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для прибуття до місця тимчасової дислокації військової частини (підрозділу) або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

12.11.2022 старший сержант ОСОБА_3 прибув на службу до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Так, ОСОБА_3 внаслідок нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не виконував обов`язки військової служби з 01.11.2022 по 11.11.2022, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та пояснив, що він дійсно є військовослужбовцем і у лютому 2022 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та у червні місяці отримав контузію та перебував у лікарні, а потім направлений на реабілітацію до МЦР «Перлина Прикарпаття» з 10.10.2022 по 30.10.2022 року і повинен був прибути 01.11.2022, але заїхав до себе додому за речами, а мати, якій виповнилося 84 роки захворіла і потребувала допомоги, оскільки з нею ніхто не проживає, а коли її стан здоров`я покращився і попрохав сусідку доглядати за нею, то повернувся до служби і прибув до військової частини 12.11.2022 року. Після контузії стан здоров`я погіршився та з`явилася нові діагнози: цукровий діабет та інші. Просить суворо не карати та врахувати щире каяття, вперше притягується до кримінальної відповідальності, затримався на невеликий термін та погіршення його стану здоров`я.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За таких обставин, суд вважає, що обставини, які викладені в обвинувальному акті доведені у повному обсязі та знайшло підтвердження у судовому засіданні і дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військовї частини військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , згідно з ч.3 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності і ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, який приймає активну участь при несенні служби у бойових точках, що суд визнає обставинами, які дають суду підстави визнати їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та пом`якшують покарання, а тому суд дійшов висновку відповідно до ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді арешту на гауптвахті військовослужбовця.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Виходячи із засад справедливості та розумності, саме покарання у вигляді арешту на гауптвахті ОСОБА_3 як військовослужбовця буде сприяти виправленню та попередженню інших кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід під час судового провадження відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 84, 85-86, 94,100, 124, 368, 370, 374, 392,395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченню за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді арешту на гауптвахті строком на 02 місяці.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1