Справа № 953/4599/22
н/п 1-кс/953/4204/22
"28" жовтня 2022 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
17.08.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у тому, що він, перебуваючи на тимчасово окупованій території Вовчанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, в період з 24.02.2022 надавав допомогу державі-агресору, її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації рішень та дій держави-агресора, її збройних формувань, а також добровільно збирав та передавав матеріальні ресурси представникам держави-агресора, її збройним формуванням. тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
В межах вказаного кримінального провадження 17.08.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Крім того, слідчим суддею відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Усвідомлюючи наслідки відповідальності за ч. 1 ст. 111-2 КК України, в тому числі конфіскації майна у випадку доведеності вини, підозрюваний має реальну можливість як особисто, так і через рідних, знайомих, чи уповноважених осіб вільно розпорядитися вказаним майном, чи в інший спосіб перешкодити його вилученню і збереженню, що поставить під загрозу досягнення завдання кримінального провадження.
Відтак, необхідність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_4 , обґрунтовано сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом.
А ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження.
З обставин викладених в клопотанні про арешт майна вбачається, що вказаний засіб забезпечення кримінального провадження є «співмірним» обставинам справи та не є занадто обтяжливим, враховуючи що вчинений злочин викликає значний резонанс у суспільстві як на території України, так і за її межами, в тому числі й з огляду на спосіб його вчинення, а також триваючий воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування на вказане у клопотання майно необхідно накласти арешт шляхом встановлення заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном з метою його збереження, недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі.
Сторона обвинувачення зазначає, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема відчуженню, втрати, передачі нерухомого та рухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 , щодо якого може бути застосована конфіскація як вид покарання.
В судове засідання прокурор не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, неприбуття прокурора у судове засідання, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки сторона обвинувачення, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 .
17.08.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто вчинення умисних дій, спрямованих допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань держави-агресора; добровільного збору, підготовки матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави агресора, її збройним формуванням (а.с. 9-12).
Санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачає позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №312994204 від 21.10.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить:
- нежитлова будівля магазину, загальною площею 100,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартира, загальною площею 121,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19-22).
Відповідно до довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області від 24.10.2022 №31/20-1556,ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу MAZDA 6 1798, (2008), сірого кольору, №куз. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 23).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Захід забезпечення у вигляді арешту майна підозрюваного, шляхом заборони відчуження вказаного майна, належного підозрюваному, відповідає завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваного ОСОБА_4 завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
- нежитлову будівлю магазину, загальною площею 100,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартиру, загальною площею 121,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- транспортний засіб MAZDA 6 1798, (2008), сірого кольору, №куз. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом заборони їх відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту отримання ним копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1