ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1149/23 Справа № 180/2194/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харків, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 27 березня 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді довготривало позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни їх показань на свою користь, так як останній вчинив корисливий злочин з застосуванням насильства до потерпілого. Також судом визнано доведеним ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, в період іспитового строку вчиняв нові злочини, що на думку суду свідчить про те, що останній є особою, схильною до протиправної діяльності. Враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, вчинив злочин з застосуванням насильства до потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 22 год. до 06 год.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 на протязі тривалого часу утримується під вартою, а заявлені ризики є недоведеними, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів незаконного впливу на свідків, перешкоджання досудовому розслідуванню, а також здійснення спроб переховування. Вказує про те, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі ухвалення відносно нього обвинувального вироку, не може слугувати підставою для продовження застосування виняткового запобіжного заходу.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000691 від 09.09.2017 року за ч 2 ст. 186 КК України; за №0000381 від 14.06.2018 року за ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 263 КК України; за № 0000526 від 14.08.2018 року за ч. 2 ст. 309 КК України.

24 січня 2023 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, мотивоване тим, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати, що обумовлює необхідність продовження застосованого до нього запобіжного заходу.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при вирішенні обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про запобіжний захід.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

У розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Судом апеляційної інстанції приймається до уваги, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, крім того небезпідставно обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не стає, схильний до антисоціальної поведінки та вчинення протиправних дій, через що ризик продовження злочинної діяльності також є обґрунтованим.

Є правильними і висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_8 на свідків і потерпілого з огляду на те, що він має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Про особливу вагомість цього ризику свідчить характер інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який вчинено з застосуванням насильства до потерпілого.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєних злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії розгляду.

Колегія суддів звертає також увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків не спростовують, оскільки не містять нових істотних відомостей, які не були відомі суду першої інстанції, та в цілому зводяться до переоцінки фактичних обставин, із наданням їм тенденційної оцінки, що вочевидь не відповідає їх дійсному змісту.

Посилання апелянта на тривалість тримання обвинуваченого під вартою заслуговують на увагу, втім, на думку колегії суддів, сама по собі дана обставина, з урахуванням вищенаведених відомостей, не є підставою для застосування до ОСОБА_7 менш обтяжливого запобіжного заходу. Разом із тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4