ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3414/22 Справа № 180/1838/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 , ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , подані на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, у кримінальному проваджені, внесеного до ЄРДР за № 0000174 від 08.06.2021 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

встановила:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Стягнуно з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1372,96 грн.

За цим вироком, в період часу з 01.06.2021 по 05.06.2021, точні дату та час під час досудового розслідування встановити не вдалося можливим, обвинувачений ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_10 , в ході спілкування з якою, на ґрунті особистих неприязних відносин, у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , після чого, з метою спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, наніс не менше 10 ударів руками по голові потерпілій ОСОБА_10 , внаслідок чого остання померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті умисних дій обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме - обширні синці на обличчі ліворуч і праворуч, які розповсюджуються від параорбітальних областей на виличні області і щоки, 3 синця на підборідді, забита рана в лівій тім`яній області; інфільтруючий крововилив у м`яких покровних тканинах голови лобно-тім`яній області зліва; субдуральна гематома праворуч великого обсягу (близько 320 мл); розповсюджені крововиливи під м`якими мозковими оболонками в області правої півкулі головного мозку: крововиливи розсіяного та дрібновогнищевого характеру в області лобної, скроневої і тім`яної часток лівої півкулі головного мозку; дрібновогнищеві, внутрішньомозкові крововиливи у стовбурі мозку крапкові та дрібно вогнищеві крововиливи в товщі речовини головного мозку. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених при судово-медичному дослідженні трупа тілесних ушкоджень, дані медичної документації, а також дані судово- гістологічного дослідження, всі виявлені тілесні ушкодження в області голови утворилися прижиттєво, в термін 2-4 доби до госпіталізації потерпілої в стаціонар, від ударної дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударах об такий (такі).

Всі вище означені тілесні ушкодження в області голови в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина закрита черепно-мозкова травма, і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, перебувають в прямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_7 вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м"якості. Посилається на те, що суд, розглядаючи провадження, не врахував суспільну небезпеку, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2ст.121 КК України, який віднесено до категорії тяжких, спрямованого проти життя та здоров`я людини, що є найвищою соціальною цінністю. Також, вказує, що судом не було враховано й позицію обвинуваченого, який свою вину у вчиненому злочині не визнав. Крім того, прокурор зазначає, що судом, при винесені вироку, до обставин, що обтяжують покарання не віднесено - вчинення злочину щодо особи похилого віку, внаслідок чого призначив покарання, яке, на думку прокурора, не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з тим, зауважує, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, не має постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується посередньо та з допитів свідків (сусідів) встановлено, що останній зловживає алкогольними напоями, що характеризує його з негативної сторони та свідчить про необхідність застосування до нього більш суворого покарання, тому з урахуванням викладеного, просить вирок скасувати та ухвалити новий.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону. Апелянт зазначає, що суд розглянув провадження без його участі, а копія обвинувального вироку, яка йому була направлена, відповідно до вимог закону, належним чином завірена не була. При цьому, стверджує, що під час першочергових слідчих дій, які проводилися у цьому провадженні, йому не було надано захисника, на якому він наполягав, чим було порушено його право на захист. Разом з тим, обвинувачений вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що його було повідомлено про підозру 09.06.2021, а затриманий він був 15.06.2021, що, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог діючого законодавства. До того ж, посилається й на те, що під час проведення слідчого експерименту до нього з боку слідчих застосовувалися недозволені методи психологічного та фізичного впливу, проте ці обставинам суд залишив поза увагою при розгляді провадження, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не ґрунтується.на вимогах закону.

Також, апелянт зауважує, що показання свідків, якими суд обґрунтовує своє рішення є неналежними доказами, оскільки вказують на різні дати, коли потерпілу було госпіталізовано до лікарні та підтверджують лише факт конфлікту між ним та потерпілою, не вказуючи на заподіяння їй будь-яких тілесних ушкоджень, які безпідставно інкримінується йому стороною обвинувачення. Окрім того, обвинувачений звертає увагу на те, що будь-яких мотивів завдавати померлій тілесних ушкоджень, що призвело до заподіяння їй смерті, він не мав та докази таких обставин у провадженні відсутні. Вказує, що відеозапис, на якому зафіксована померла у нетверезому вигляді та який покладено у основу доказів на підтвердження його винуватості є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він з ним не був ознайомлений та відношення до цього провадження цей відеозапис ніякого не має.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та заперечували проти задоволення скарги прокурора, прокурора, яка підтримала скаргу сторони обвинувачення й заперечувала проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених під час судового розгляду та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: показами потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколом огляду місця події від 08.06.2021 року, протоколом огляду від 08.06.2020 року, протоколами пред"явлення особи для впізнання від 09.06.2021 року, протоколом огляду предмету від 08.06.2021, протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2021 року, висновком експерта №123-Е-Д від 20.07.2021, показами судово-медичних експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю і його дії, що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої, вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд розглянув провадження без його участі, є безпідставними, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 15.09.2022 року обвинувачений приймав участь при розгляді провадження, в той час як рішення суду приймається у нарадчій кімнаті, де ніхто не має права перебувати, крім суду.

Твердження апелянта в скарзі про те, що копія обвинувального вироку, яка йому була направлена, не була належним чином завірена не заслуговують на увагу, оскільки апелянт не обґрунтував, яким чином ці обставини впливають на суть рішення і порушують його процесуальні права, враховуючи й те, що він не позбавлений можливості отримати зазначену копію рішення у встановленому законом порядку.

Посилання в скарзі обвинуваченого на те, що його було повідомлено про підозру 09.06.2021, в той час затримано було лише 15.06.2021, як на порушення вимог кримінального процесуального закону, є неспроможними, з огляду на те, що 09.06.2021 повідомлення про підозру було вручено брату обвинуваченого ОСОБА_11 , у зв"язку з неможливість встановлення місцезнаходження обвинуваченого. При цьому 10.06.2021 провадження було зупинено і оголошено у розшук ОСОБА_7 та після затримання останнього 15.09.2021 досудове розслідування було відновлене та цього ж дня йому було вручено повідомлення про підозру, що ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Доводи обвинуваченого про те, що під час проведення першочергових слідчих дій йому не було надано захисника, на якому він наполягав, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 були роз"ясненні його права, гарантовані законом, в тому числі право на мати захисника під час проведення відповідних слідчо-процесуальних дій, та відповідно до його заяви від 15 вересня 2021 року, що міститься у справі, він відмовився від захисника під час проведення його допиту та слідчого експерименту, а враховуючи те, що злочин, що інкримінується обвинуваченому, не є особливо тяжким, підстави для обов"язкового залучення захисника були відсутні.

Що стосується доводів скарги про те, що під час проведення слідчого експерименту до обвинуваченого з боку слідчих застосовувалися недозволені методи психологічного та фізичного впливу, то вони є необґрунтованими, оскільки останньому судом було роз"яснено право на звернення до компетентних державних органів (ДБР), проте таким правом він не скористався та під час апеляційного розгляду таку заяву також не надав.

Також, посилання обвинуваченого на те, що він не був ознайомлений з відеозаписом, який покладено у основу доказів на підтвердження його винуватості, є безпідставним, оскільки відповідно до протоколу про надання доступу для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінально провадження обвинувачений ознайомився з усіма матеріалами цього провадження, в тому числі із зазначеним відеозаписом.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів обвинуваченого, зазначених ним у апеляційній скарзі, не має.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок, як суворості так і м`якості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я потерпілої, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, не працює, не має постійного місце проживання, міцних соціальних зв`язків, стабільного джерела доходу, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і занадто м`яким, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, у кримінальному проваджені, внесеного до ЄРДР за № 0000174 від 08.06.2021 щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4