КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0008739 та №0007409 за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року відносно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Московського районного суду м. Києва від 29.12.1999 за ч. 3 ст. 140 КК України (редакція КК 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки з відстрочкою виконання вироку на 02 (два) роки;

- вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2002 за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням вимог ст. ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, від відбування звільнений 16.02.2016 по відбуттю строку покарання;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п`ять) років із застосуванням ст. 75 КК України - звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 03 (три) роки;

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років. Запобіжний захід обраний та в подальшому продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_9 у виді домашнього арешту, з забороною йому в період з 21:00 годин до 07:00 годин наступного дня, залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ? до вступу вироку в законну силу, залишено без змін. Відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому зараховано попереднє ув`язнення, починаючи з 02.09.2019 по 20.02.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання, після вступу вироку в законну силу. ОСОБА_9 у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 263 КК України, визнано невинуватим та виправдано, відповідно до п. 2 ст. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років 06 (шість) місяців; за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 07 (сім) років. На підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2016 та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 07 (сім) років 06 (шість) місяців.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд безпідставно виправдав обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки його вина доводиться зібраними під час досудового розслідування доказами та дослідженими в судових засіданнях. Прокурора вказує, що судом не проаналізовані докази по справі та їм не надана належна оцінка.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року в частині пом`якшення призначеного покарання, зокрема призначити обвинуваченому покарання, яке не пов'язане з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_11 зазначає, що між ними з обвинуваченим після скоєння кримінального правопорушення жодних конфліктів не було, минулий конфлікт вичерпано та ОСОБА_9 вибачився та компенсував кошти, які були залучені на лікування потерпілого, а тому у останнього немає ні матеріальних, ні моральних претензій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких містяться аналогічні апеляційні вимоги, зокрема останні просять апеляційний суд змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та застосувати до ОСОБА_9 положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений та його захисник зазначають, що місцевий суд безпідставно не застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, тобто звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Фактичні обставині, встановлені судом першої інстанції.

За встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_9 01.09.2019 року приблизно о 23.30 годин, перебував з компанією за адресою: м. Київ, вул. Кустанайська, 7.

З приводу шумної поведінки в нічний час компанії, в якій перебував ОСОБА_9 , між ним та ОСОБА_16 , який проживав в будинку поряд, виник словесний конфлікт.

Після того, як ОСОБА_17 спустився в двір будинку, між ним та ОСОБА_9 знову продовжився словесний конфлікт та бійка. Під час даного конфлікту та бійки, ОСОБА_9 , ножем, який він приніс з собою та який тримав в правій руці, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 два удари в область грудної клітки та один удар в область правого стегна. Як наслідок, ОСОБА_18 отримав проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також різану рану грудної тканини грудної клітки та колото-різане поранення правого стегна, кожне з яких відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, в не встановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб громадянин ОСОБА_9 придбав вибуховий пристрій, а саме гранату РГД-5, та став незаконно носити та зберігати її при собі без передбаченого законом дозволу.

В подальшому 20.09.2017 року, близько 22.00 годин, за адресою: м. Київ вул. Кустанайська, 12 працівниками поліції було затримано громадянина ОСОБА_9 , в якого в правій кишені штанів виявлено та вилучено предмет, схожий на гранату РГД-5.

Згідно висновку експерта від 22.09.2017 року, наданий на дослідження об`єкт № 1 є стандартим, промислово виготовленим корпусом ручної осколкової наступальної гранати РГД-5, наданий на дослідження об`єкт № 2 є стандартним, промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ.

При поєднанні в єдину конструкцію наданого на дослідження об`єкта №1 з наданим на дослідження об`єктом №2, що передбаченого їх конструктивними особливостями, вони будуть представляти собою споряджену наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів.

За вказаних обставин, громадянин ОСОБА_9 усвідомлюючи, заборону вільного обігу бойових припасів та його карність, не маючи відповідного дозволу, в порушенні Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, незаконно носив та зберігав бойові припаси.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, вирішивши клопотання прокурора про повторний допит свідків, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечила щодо задоволення апеляційних скарг захисника, обвинуваченого та потерпілого, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали власні апеляційні скарги, апеляційну скаргу потерпілого та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційні скарги учасниками кримінального провадження вносяться лише в частині призначеного ОСОБА_9 покарання. Відтак, оскільки учасниками кримінального провадження фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 не оспорюються, то згідно ч. 1 ст. 404 КПК України в цій частині вирок суду не перевіряється, адже ніким не ставиться під сумнів.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання відповідно до положень ст. 65 КК України, у межах санкції ст. 121 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений.

Крім цього судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема наявність у обвинуваченого двох малолітніх дітей та часткове відшкодування завданих збитків потерпілому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром є справедливим.

Також місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення і в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України з чим суд апеляційної інстанції погоджується, дослідивши за клопотанням прокурора письмові матеріали кримінального провадження і переконавшись, що вина ОСОБА_9 за ч.1 ст. 263 КК України не доведена з дотриманням критерію поза розумним сумнівом .

Вказаним обставинам місцевий суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням за ч. 1 ст. 121 КК України та виправдання останнього за ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Натомість, доводи, наведені в апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Щодо твердження обвинуваченого та його захисника про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції переконаний, що, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_9 злочину, наслідки для потерпілого, які виразились у спричиненні останньому тяжких тілесних ушкоджень, враховуючи локалізацію та характер нанесення ударів обвинуваченим, той факт, що останній неодноразово судимий, місцевий суд вірно дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_9 можливо лише в ізоляції від суспільства і призначив покарання з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, передбаченого ч. 2 ст. 65 КК України.

Щодо позиції потерпілого, який просив в своїй апеляційній скарзі призначити ОСОБА_9 покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, обґрунтовуючи це тим, що конфлікт вичерпано та збитки потерпілому відшкодовані, суд апеляційної інстанції враховує таку думку потерпілого, але вона не є вирішальною при призначенні обвинуваченому покарання, враховуючи вищенаведені фактори.

Доводи прокурора щодо хибного висновку суду про виправдання обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України є такими, що не відповідають дійсності, адже місцевим судом ретельно досліджено усі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Таким чином, колегія суддів не знаходить законних підстав для зміни вироку і звільненням від відбування покарання обвинуваченого з випробуванням згідно положень ст. 75 КК України і відповідно для задоволення апеляційних скарг учасників кримінального провадження.

Отже, призначене судом ОСОБА_9 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень 75 КК України, не убачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року відносно ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 03 (трьох) місяців шляхом подання касаційної скарги, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з часу отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3