Справа № 489/1891/19
Номер провадження 1-кп/489/341/23
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 (дистанційно), перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні у залі суду клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

встановив

Відповідно до обвинувального акту 03.08.2018 приблизно о 12:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись на перехресті вул. Будівельників та просп. Миру в м. Миколаєві, в результаті раптово виниклого конфлікту, на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_7 не менше одного удару тупим твердим предметом, а саме металевим прутом. В результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку з вираженим астено-вегетативним синдромом, забійної рани тім`яної ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Від захисника ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про закриття кримінального провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 03.08.2018. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 ОСОБА_4 було оголошено в розшук. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2019 місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено 16.12.2019. Тому, строк перебігу давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності розпочавшись 03.08.2018, зупинився 25.11.2019 та 16.12.2019 відновився. Станом на 22.12.2021 строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності (в редакції станом на 03.08.2018) сплинув, оскільки якщо б ОСОБА_4 не було оголошено в розшук, строк давності минув би 03.08.2021, а враховуючи 22 дні його перебування у розшуку, то він сплинув 24.08.2021.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що проти задоволення клопотання заперечує, оскільки ОСОБА_4 ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 був оголошений в розшук, тому перебіг давності зупинявся. У зв`язку з цим, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, строк давності відповідно до ч.2 ст. 49 КК України становить п`ять років з дня вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Судом роз`яснено обвинуваченому, що закриття кримінального провадження за строками давності є нереабілітуючими обставинами.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, суд виходить з такого.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 зупинено судове провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, оголошено розшук обвинуваченого.

Згідно з листом начальника Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 від 12.12.2019 відносно ОСОБА_4 знаходиться ОРС категорії "Розшук" №0219038. ОСОБА_4 12.12.2019 був затриманий співробітниками ВКП Інгульського ВП та доставлений до Ленінського районного суду м. Миколаєва судді ОСОБА_9 . 12.12.2019 розшук ОСОБА_4 припинено та ОРСК "Розшук" №0219038 закрито.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

В ч. 2 ст. 125 КК України зазначено, що умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду для застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника, зокрема нез`явлення без поважних причин за викликом до суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 735/1121/20 від 02.03.2023 зазначено, що підхід, за якого ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду безумовно виключає застосування диференційованих строків давності, є хибним і призводить до безпідставної заміни цих строків загальними, які встановлені частиною другою статті 49 КК і є значно тривалішими. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності і застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій статтею 7 Конвенції. У тексті частини другої статті 49 КК всі три речення нерозривно пов`язані між собою. Зв`язуючою ланкою є зміст першого: факт ухилення особи від розслідування та суду і його правовий наслідок у виді зупинення строку давності. У другому реченні передбачено загальне правило, відповідно до якого після з`явлення з зізнанням або затримання особи диференційований строк давності відновлюється. У третьому реченні, що встановлює присічні строки, словосполучення «у цьому разі» перебуває у змістовому зв`язку як з першим, так і з другим реченнями, і стосується двох альтернативних ситуацій. У поєднанні з першим реченням це словосполучення означає: якщо особа не буде затримана і не з`явиться взагалі, то перебіг давності буде зупинений до спливу загальних строків, а після їх закінчення винний підлягатиме звільненню від кримінальної відповідальності. У взаємозв`язку третього речення з другим словосполучення «у цьому разі» ілюструє ситуацію, коли особа з`явиться або буде затримана, проте кримінальне провадження не завершиться до спливу загальних строків, що також зумовлює звільнення від кримінальної відповідальності за давністю. Нормативні приписи про зупинення і відновлення строків у випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду мають логічний і практичний сенс лише тоді, коли після з`явлення або затримання особи продовжується перебіг строку, який у кінцевому підсумку обчислюється шляхом складання відповідного диференційованого терміну, встановленого частиною першою статті 49 КК, і часу ухилення особи від розслідування, суду.

Таким чином, закінчення загальних строків, установлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ять років з моменту вчинення кримінального проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, оголошувався в розшук ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 та 12.12.2019 розшук ОСОБА_4 було припинено і ОРСК "Розшук" №0219038 закрито, кримінальних правопорушень в межах строку давності не скоював і з дня вчинення кримінального проступку, сформульованого в обвинувальному акті, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, сплинуло більше ніж три роки (з урахуванням того, що ОСОБА_4 знаходився в розшуку і його було розшукано, враховуючи строк на який судове провадження було зупинено у зв`язку з розшуком обвинуваченого). В даному випадку, диференційований строк, встановлений в п.2 ч.1 ст. 49 КК України (3 роки), подовжений на час ухилення від суду (перебування обвинуваченого в розшуку) сплинув раніше, ніж загальний строк, встановлений в ч. 2 ст. 49 КК України (п`ять років з моменту вчинення кримінального проступку).

З огляду на викладене та враховуючи наявність юридичних фактів, визначених ст. 49 КК України, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду, що не перешкоджає потерпілому звернутись з позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49 КК України, ст. 372 КПК України, суд

ухвалив

Клопотання захисника задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0003086, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03.08.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1