Справа № 346/1232/21
Провадження № 11-кп/4808/27/23
Категорія ч.3 ст.191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів су дової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000154 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Семаківці, Коломийського району Івано-Франківської області, жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч. 1, 191 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України та призначено покарання :

- за ст. 191 ч. 1 КК України - один рік позбавлення волі;

- за ст. 191 ч. 3 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на два роки;

- за ст. 358 ч. 1 КК України - один рік обмеження волі;

- за ст. 358 ч. 3 КК України - два роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій - строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 привласнила чуже майно, яке було ввірене їй та перебувало в її віданні, повторно та підробила офіційний документ, який видається підприємством і який надає права, з метою використання його підроблювачем, повторно, за наступних обставин.

Відповідно до наказу № 872-к від 22 березня 2018 року, обвинувачену ОСОБА_8 з 23 березня 2018 року прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №12 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС». 23 березня 2018 року між ОСОБА_11 та ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого обвинувачена прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених підприємством матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язалася: дбайливо ставитися до переданих їй на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходи для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному чинним законодавством України порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених їй матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей.

Після чого ОСОБА_11 того ж дня письмово ознайомлено з даним договором, з метою забезпечення збереження майнових та грошових цінностей підприємства.

У силу функціональних обов`язків, визначених посадовою інструкцією, з якою обвинувачена ознайомлена 23 березня 2018 року, вона, в пункті надання фінансових послуг філії № 12 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», що в м. Коломия, по вул. Симоненка, 2Б/43, отримувала від клієнтів фізичних осіб, які є резидентами України, готівку в гривні для її подальшого переказу і зарахування на рахунки отримувачів переказів, та/або видавала отримувачам суми переказу готівкою; видавала перекази готівкою клієнтам фізичним особам, які є резидентами України, в гривні; в програмному комплексі UAPay.Retail формувала документи на видачу переказу, надавала клієнтами один примірник заяви на видачу готівки (квитанцію) з підписом та печаткою ПНФП; за заявою клієнта, або в інших випадках, передбачених Інструкцією щодо проведення касових операцій, пов`язаних із здійсненням грошових переказів у пунктах надання фінансових послуг ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», здійснювала повернення переказів клієнтам, або редагувала реквізити отримувача переказу; провадила ідентифікацію клієнтів фізичних осіб згідно Правил проведення фінансового моніторингу ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», забезпечувала наявність первинних касових документів (заяви на переказ, заяви на видачу готівки та інші) з підписами клієнтів і касира ПНФП Філії.

15 лютого 2020 року, обвинуваченій в силу виконання посадових обов`язків стало відомо про переказ коштів «Експрес» на ім`я ОСОБА_12 та будучи особою, яка несе повну індивідуально матеріальну відповідальність, з можливістю доступу до товарно-матеріальних цінностей, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами спрямованими на привласнення чужого майна, яке було їй ввірене та перебувало в її віданні, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, о 09 год 31 хв роздрукувала заяву на видачу готівки (квитанцію) № по переказу № 2265, та шляхом проставляння підпису від імені ОСОБА_12 , вилучила з каси грошові кошти у сумі 925 гривень, які привласнила та використала на особисті потреби, чим спричинила останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Аналогічним чином ОСОБА_11 повторно підробила такий же документ з метою використання на свою користь та привласнила в зв`язку з даними діями грошові кошти ОСОБА_13 : 19 лютого 2020 року на суму 400 грн., 01 березня 2020 року на суму 700 грн., 02 березня 2020 року на суму 405 грн., 03 березня 2020 року на суму 1500 грн., 04 березня 2020 року на суму 525 грн. та 3025 грн., 06 березня 2020 року на суму 350 грн., 09 березня 2020 року на суму 715 грн., 10 березня 2020 року на суму 1050 грн., 11 березня 2020 року на суму 550 грн., 14 березня 2020 року на суму 1300 грн., 16 березня 2020 року на суму 850 грн., 25 березня 2020 року на суму 2900 грн., 29 березня 2020 року на суму 600 грн., 31 березня 2020 року на суму 700 грн., 03 квітня 2020 року на суму 900 грн., 06 квітня 2020 року на суму 500 грн., 12 квітня 2020 року на суму 1000 грн, 16 квітня 2020 року на суму 850 грн., 17 квітня 2020 року на суму 1850 грн., 21 квітня 2020 року на суму 1750 грн., 01 травня 2020 року на суму 3350 грн., 04 травня 2020 року на суму 550 грн., 05 травня 2020 року на суму 850 грн., 06 травня 2020 року на суму 450 грн., 09 травня 2020 року на суму 1200 грн., 11 травня 2020 року на суму 2070 грн., 13 травня 2020 року на суму 2 500 грн., 14 травня 2020 року на суму 1 550 грн., 18 травня 2020 року на суму 2800 грн., 19 травня 2020 року на суму 3050 грн., 20 травня 2020 року на суму 1 500 грн., 22 травня 2020 року на суму 4200 грн., 23 травня 2020 року на суму 1200 грн., 26 травня 2020 року на суму 2 200 грн., 27 травня 2020 року на суму 1850 грн., 28 травня 2020 року на суму 1000 грн., 29 травня 2020 року на суму 1 850 грн., 31 травня 2020 року на суму 4 000 грн., 03 червня 2020 року на суму 2300 грн., 05 червня 2020 року на суму 2500 грн., 06 червня 2020 року на суму 950 грн., 08 червня 2020 року на суму 4850 грн., 09 червня 2020 року на суму 1 000 грн., 11 червня 2020 року на суму 3800 грн., 12 червня 2020 року на суму 2100 грн., 13 червня 2530 грн., 29 червня 2020 року на суму 1 300 грн., 17 липня 2020 року на суму 1050 грн., 20 липня 2020 року на суму 1450 грн., 21 липня 2020 року на суму 3 500 грн., 23 липня 2020 року на суму 2 000 грн., 24 липня 2020 року на суму 2 000 грн., 26 липня 2020 року на суму 1750 грн., 27 липня 2020 року на суму 2 400 грн., 28 липня 2020 року на суму 1 550 грн., 02 серпня 2020 року на суму 2 100 грн., 04 серпня 2020 року на суму 2 200 грн., 05 серпня 2020 року на суму 3 100 грн., 06 серпня 2020 року на суму 2 400 грн., 07 серпня 2020 року на суму 1830 грн., 08 серпня 2020 року на суму 1050 грн., 10 серпня 2020 року на суму 2700 грн., 11 серпня 2020 року на суму 2 600 грн., 12 серпня 2020 року на суму 2900 грн., 13 серпня 2020 року на суму 3 000 грн., 17 серпня 2020 року на суму 2 300 грн., 18 серпня 2020 року на суму 2 350 грн., 21 серпня 2020 року на суму 4 500 грн., 22 серпня 2020 року на суму 2 280 грн., 25 серпня 2020 року на суму 3080 грн., 28 серпня 2020 року на суму 3800 грн., 29 серпня 2020 року на суму 2 910 грн., 31 серпня 2020 року на суму 4 850 грн., 01 вересня 2020 року на суму 2 900 грн., 02 вересня 2020 року на суму 5750 грн., 03 вересня 2020 року на суму 2 300 грн., 05 вересня 2020 року на суму 2 200 грн., 06 вересня 2020 року на суму 3 300 грн., 07 вересня 2020 року на суму 2 200 грн., 08 вересня 2020 року на суму 2640 грн., 11 вересня 2020 року на суму 4 150 грн., 12 вересня 2020 року на суму 3 250 грн., 14 вересня 2020 року на суму 4 275 грн., 15 вересня 2020 року на суму 3350 грн., 16 вересня 2020 року на суму 3 900 грн., 17 вересня 2020 року на суму 1 350 грн. Всього на загальну суму 187 495, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду від 12.09.2022 року в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 :

за ч. 1 ст. 191 КК України один рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 2 роки;

за ч.3 ст. 191 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 3 роки;

за ч. 1 ст. 358 КК України один рік обмеження волі;

за ч. 3 ст. 358 КК України два роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зокрема, прокурор вважає призначене судом додаткове покарання таким, що не відповідає вимогам закону. Так, суд першої інстанції, в порушенням вимог ст. 55 КК України, в резолютивній частині вироку зазначив формулювання додаткового покарання, як заборону займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Тим самим, суд позбавив обвинувачену права надалі упродовж встановленого строку обіймати посади, які згідно норм КК України підпадають під поняття службових осіб. Водночас, ОСОБА_8 працювала на посаді касира, тобто вчинила кримінальні правопорушення будучи особою, відповідальною за облік, збереження, управління та розпорядження матеріальними цінностями та грошовими коштами. Таким чином, судом при застосуванні додаткового покарання обвинуваченій не охоплено вид діяльності та посади, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Крім того прокурор вважає, що встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, не давали підстав для визначення мінімального іспитового строку 1 рік.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 ;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник не заперечували щодо задоволення вимог апеляційної скарги прокурора щодо застосування додаткового покарання у виді заборони займати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, однак вважали безпідставними доводи апеляції стосовно збільшення іспитового строку та просили залишити вирок суду першої інстанції в цій частині без змін.

Потерпіла ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, доведеність її вини та кваліфікація дій за ст.ст. 191 ч. 1, 191 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На виконання вказаних вимог матеріального закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про її особу, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного ОСОБА_8 основного покарання за ч. 1 ст.191, ч. 3 ст. 191 КК України та за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що призначене за ч. 3 ст. 191 КК України додаткове покарання, у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, не охоплює вид діяльності та посади, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Так, санкцією ч. 3 ст. 191 КК України передбачено обов`язкове призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» міститься роз`яснення щодо застосування вимог ст. 55 КК України при призначенні додаткового покарання судами, відповідно до яких, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності, рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного їй покарання.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, скоєння злочину внаслідок тяжкості матеріальних обставин, відшкодування завданих збитків, відсутність претензій з боку потерпілої.

Колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст.67 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкцій ст. 191 ч. 1 КК України - один рік позбавлення волі; ст. 191 ч. 3 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на три роки; ст. 358 ч. 1 КК України - один рік обмеження волі; за ст. 358 ч. 3 КК України - два роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України слід призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на три роки.

Крім того, з вироку вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку щодо можливості застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України та звільнення її від відбування призначеного основного покарання з випробування, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної та обставини, які пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Сукупність усіх обставин в кримінальному провадженні апеляційний суд вважає такими, що вказують на наявність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

При визначені тривалості іспитового строку та обов`язків, які необхідно покласти на обвинувачену ОСОБА_8 згідно зі ст. 76 КК України, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, вид і строк призначеного остаточного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченої обставини, які пом`якшують покарання.

Враховуючи наведене, з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, колегія суддів вважає справедливим призначення ОСОБА_8 покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки, оскільки таке рішення буде відповідати ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої і є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженої від основного покарання за умови, що вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. Так, відповідно до ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного їй покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ст. 191 ч. 1 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ст. 191 ч. 3 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 (три) роки;

- за ст. 358 ч. 1 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ст. 358 ч. 3 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а також посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного за цим вироком, з випробуванням, за умови, що протягом 2 (двох) років іспитового строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5