Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/928/23
Провадження № 1-кп/332/173/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Розанівка, Новобузького району, Миколаївської області, громадянки України, яка має середню освіту, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, працює на посаді ювеліра-закріпника Ювелірного заводу «Золотий Вік», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2023 року, близько 17-47 години, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан, знаходячись у приміщенні торгового залу магазину «Єва-10113» (ТОВ «РУШ»), що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, буд. 54-А, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгівельного прилавку таємно викрала сировотку для шкіри навколо очей з гіалуроновою кислотою та кофеїном, 20 мл «Лореаль Париж Ревіталіфт», вартістю 447, 20 грн, яку сховала у кишеню куртки, пройшла повз касову зону, залишила приміщення магазину та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду у розмірі 447, 20 грн.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнала повністю, щиро каялась, підтвердила обставини вчинення злочину викладеного вище та при цьому зазначила наступне: 07 січня поточного року в денний час вона перебувала в приміщенні магазину «Єва» по вул. Лізи Чайкіної в м. Запоріжжі, звідки таємно викрала сировотку для шкіри навколо очей з гіалуроновою кислотою та кофеїном, 20 мл «Лореаль Париж Ревіталіфт». Щиро кається у скоєному.

Від представника потерпілого надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікує дії останньої за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином;

- дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках в у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину;

- обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає її щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків;

- обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Як випливає зі змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу винної, її ставлення до скоєного, дають суду підстави призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинувачену від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, щодо ОСОБА_5 відсутні.

Наведені судом пом`якшуючі покарання обставини і дані про особу винної є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства, а також про відсутність виключних обставин, що могли б зумовити розлучення матері з дитиною у зв`язку із застосуванням такого примусу.

Невжиття ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України,нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- два диска з відеозаписами з камер спостережень зали магазину «Єва», долучених до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- порожню скляну пляшечку з-під сировотки для шкіри навколо очей, передану на зберігання до камери схову речових доказів ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (квитанція № 598) - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1