Справа № 185/2382/23
Провадження № 1-кп/185/507/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в умовах дії воєнного стану в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000566 від 13 грудня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кам`яна, Сторожинецького району, Чернівецької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інспектора прикордонної служби 3 категорії номеру обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону військової частини НОМЕР_3 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ), -

В С Т А Н О В И В :

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 12 годин 18 хвилин 09 грудня 2022 року, перебуваючи поблизу н.п. Греківка Луганської області, відмовився виконати усний наказ начальника 1 бойової прикордонної застави НОМЕР_2 зведеного прикордонного загону ВПС (тип С) старшого лейтенанта ОСОБА_8 висунутися на південно-західну околицю н.п. Площанка та зайняти позиції спостережних постів з метою недопущення прориву лінії оборони силами противника та нанесення максимального ураження, попутно передаючи дії на вузол зв`язку.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

03 лютого 2023 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій, саме за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану та беззастережно визнав вину в повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, щиро кається.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, зазначивши, що згоден з узгодженим покаранням. Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обставинами, відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

За місцем служби обвинувачений характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 03 лютого 2023 року, яка укладена між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання не має.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 03 лютого 2023 року укладену між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 замість покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1