ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1337/23
провадження № 1-кс/753/553/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000351 ,-

в с т а н о в и в :

16.02.2023 адвокат ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 на мобільний телефон марки «IPhone», моделі «13» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який було вилучено 24.01.2023 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час її затримання.

Заявник вказує, що слідчим СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 за добровільної згоди ОСОБА_5 було проведено огляд мобільного телефону марки «Iphone», моделі «13», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , про що складено відповідний протокол, та не знайдено жодних даних, які дали б підстави вважати, що вказаний мобільний телефон відповідає критеріям речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України, а тому вважає, що мета накладення арешту на яку посилався слідчий, а саме збереження речових доказів - відпала. Зазначив, що з протоколу огляду вбачається, що на зазначеному мобільному телефоні наявна лише особиста переписка ОСОБА_5 зі своїми знайомими, а також особисті фотографії.

У судовому засіданні підозрювана ОСОБА_5 та її захисник. клопотання підтримали та просили задовольнити.

Слідчий слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів. Крім того, зауважив, що при розгляді справи по суті буде поставлено питання щодо дослідження даного речового доказу.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, заслухавши підозрювану ОСОБА_5 , її захисника та слідчого, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 задоволено частково клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000351 та накладено арешт на мобільний телефон марки «IPhone», моделі «13» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який було вилучено 24.01.2023 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час її затримання.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначається в ухвалі слідчої судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023, метою застосування арешту є збереження речових доказів згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

В матеріалах клопотання наявний протокол огляду мобільного телефону марки «Iphone», моделі «13», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 від 26.01.2023. Під час огляду було виявлено фотозображення та смс-повідомлення в месенджері «Telegram», які на думку слідства, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник підозрюваної вказав, що звертався до слідчого з клопотанням про повторний огляд мобільного телефону, проте йому було відмовлено.

Підозрювана ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в телефоні наявна лише її особиста переписка з друзями та особисті фотографії. Вказаний мобільний телефон нею використовується для зв`язку з дитиною, яка відвідує школу та зв`язку з вчителями. Під час оголошення повітряних тривог, вона не може переконатися, що дитина знаходиться в безпечному місці. Вказаним арештом порушуються не лише її права, а й права її неповнолітньої дитини.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням того, що збереження арешту мобільного телефону ОСОБА_5 , з урахуванням перебігу досудового розслідування, матиме характер надмірного тягаря, невиправдано обмежуватиме її права і порушуватиме справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, слідчий суддя вважає за можливе скасувати арешт на належний ОСОБА_5 мобільний телефон.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000351- задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 на мобільний телефон марки «IPhone», моделі «13» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який було вилучено 24.01.2023 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час її затримання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.02.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1