ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/322/23 Справа № 204/381/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №000033 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2023 року, було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 березня 2023 року без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що є злочином проти громадської безпеки, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Підозрювана, намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому слідчий суддя вважав можливим задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Судом не встановлено дієвих стримуючих чинників, які б забезпечили належну процесуальну поведінку підозрюваної, отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просив захисник та підозрювана у судовому засіданні, є недоцільним, та не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суд дійшов до висновку недоцільності визначати розмір застави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, формально підійшов до оцінки ризиків, перерахованих в клопотанні сторони обвинувачення.

Крім того судом не враховані дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має місце реєстрації, за яким постійно мешкає, має на утриманні батька похилого віку, який є інвалідом 3 групи.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частиною 3 та частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, як дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного,обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисника підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 13.01.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів. Так, незважаючи на викладене, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, всупереч зазначених вимог законодавства, вчинила злочин за наступних обставин. В невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09 години 51 хвилини 13 січня 2023 року, в невстановленому місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 придбала заборонені законом предмети, а саме: корпусом гранати РГД-5, який є бойовим припасом, та підривачем типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та почала зберігати вказані предмети. Вказані корпус гранати РГД-5 та підривач типу УЗРГМ в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09 години 51 хвилини 13 січня 2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 помістила з метою зберігання до речового ящику (бардачку) транспортного засобу марки «BMW» модель 528і, 1997 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , яким в подальшому користувалась (керувала), пересуваючись вулицями міста Дніпра, тримаючи вищевказані боєприпаси та вибуховий пристрій, без передбаченого законом дозволу, тим самим остання здійснила незаконне придбання та зберігання бойового припасу та вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу.В подальшому, 13 січня 2023 року близько 09 години 45 хвилин ОСОБА_8 керувала вказаним транспортним засобом марки «BMW» модель 528і, 1997 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , пересуваючись по вулиці Богданова у місті Дніпрі. При цьому, всередині даного автомобіля, окрім водія ( ОСОБА_8 ) знаходилось три пасажири: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цей час вищевказаний транспортний засіб було зупинено співробітниками патрульної поліції, під час патрулювання території м. Дніпра з метою охорони публічного порядку та публічної безпеки у складі екіпажу «Легіон-451».Оскільки водій вказаного транспортного засобу BMW 528i д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 поводила себе підозріло, у працівників поліції виникло достатньо підстав вважати, що у вказаному транспортному засобі можуть знаходитись предмети, обіг яких заборонено чи обмежено або які становить загрозу життю чи здоров`ю інших осіб. Так, відповідно до ч. 4-6 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» було проведено поверхневу перевірку в ході якої у речовому ящику (бардачку) транспортного засобу марки «BMW» модель 528і, 1997 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 було виявлено підозрілі предмети схожі на корпус гранати, та підривач до неї та які були ідентифіковані як заборонені законом предмети, та прийнято рішення про виклик СОГ Відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. В подальшому, під час проведення слідчим зі складу СОГ Відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області невідкладного обшуку вищевказаного транспортного засобу, який відбувався 13 січня 2023 року в період часу з 11 години 45 хвилин по 12 годину 28 хвилин з речового ящика (бардачка) транспортного засобу марки «BMW» модель 528і, 1997 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 в присутності залучених понятих було вилучено корпус гранати РГД-5, який є бойовим припасом, та підривач типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв. Таким чином, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання бойового припасу та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, реалізувала його шляхом зберігання корпусу гранати РГД-5, який є бойовим припасом, та підривача типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв, безпосередньо при собі (у вищевказаному транспортному засобі, який знаходився під її керуванням).

13.01.2023 року о 19 годині 35 хвилин (дата та час фактичного затримання - 13.01.2023 року 09.51 година), за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 .

13.01.2023 року ОСОБА_8 в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення що підтверджується та обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом обшуку від 13.01.2023 року; протоколом обшуку від 13.01.2023 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; висновком експерта № СЕ-19/104-23/1669-Д від 13.01.2023 року, іншими наявними в матеріалах доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування. показаннями свідків, протоколом огляду місця події, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а визначає лише чи є причетність підозрюваного до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштована, не навчається; постійного джерела прибутку не має, тобто залишаючись на волі та усвідомлюючи неминучість покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, враховуючи факт того, що ОСОБА_8 обізнана де працюють свідки, а також те що коло свідків цього кримінального правопорушення встановлюється, існує ризик незаконного впливу на свідків, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин шляхом залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди.

Також, наявний ризик, що ОСОБА_8 не маючи офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , а також дані про особу підозрюваної, дають підстави вважати, що можливості останньої переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому її підозрюють, в сукупності з іншими обставинами: відсутністю стійких соціальних зв`язків такого ступеня, які б слугували для неї стримуючим фактором і могли забезпечити її належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику її переховування від органу досудового розслідування.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваної про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваної ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4