Справа № 502/472/23
УХВАЛА

28 березня 2023 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

володільця майна ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання

дізнавача СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6

погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3

про арешт тимчасово вилученого майна

В С Т А Н О В И В :

З наданих в судовому засіданні в обґрунтування вказаного клопотання пояснень прокурора та доданих до клопотання документів встановлено, що 24.03.2023 р. до відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення співробітника Державної прикордонної служби про те, що біля каналу «Лаптиш» на 43 км р. Дунай біля автодороги «Вилкове-Кілія» було виявлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на мотоциклі марки «ІЖ Юпітер 5» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в багажнику якого знаходились 2 пластмасових ящики з рибою породи оселедець (дунайський) вагою близько 40 кг, 1 червонокнижна риба породи севрюга та 1 короп.

Під час проведення огляду місця події, а саме, відкритої території біля каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відстані 100 м від прикордонного знаку 1406 та 400 м до Державного кордону України вказаний мотоцикл було вилучено.

За даним фактом СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області 25.03.2023 р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Постановою дізнавача від 25.03.2023 р. вказаний вилучений мотоцикл визнаний речовими доказами у кримінальному провадженні.

Виходячи з наведеного, а також зважаючи на те, що зазначений у клопотанні мотоцикл є майном, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення і використовувалось як засіб вчинення вказаного кримінального правопорушення, дізнавач у клопотанні та прокурор в судовому засіданні просили слідчого суддю накласти арешт на тимчасово вилучене майно і заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Володілець тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вказану рибу не виловив, а придбав у раніше незнайомих йому чоловіків на р. Дунай біля міста Вилкове та віз її як подарунок на мотоциклі свого знайомого ОСОБА_5 у м. Кілія до своїх родичів.

Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідний мотоцикл він в той день надав своєму знайомому ОСОБА_4 на його прохання та наразі просить не накладати арешт на вказаний транспортний засіб, оскільки він йому потрібен для власного пересування.

Заслухавши пояснення прокурора, а також володільця і власника тимчасово вилученого майна, дослідивши додані до клопотання матеріали та проаналізувавши відповідні положення законодавства, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим, серед іншого, згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України може бути майно у вигляді речей щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як зазначено в ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Згідно з ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

А згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В своєму клопотанні дізнавач зазначає в якості підстави накладення арешту на вилучене в ході огляду майно те, що воно використовувалось як засіб вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Диспозиція ч.1 ст. 249 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Разом з тим, ні з клопотання дізнавача, ні з винесеної ним 25.03.2023 р. постанови про визнання мотоцикла речовим доказом, не вбачається яке саме відношення має мотоцикл до незаконного зайняття рибним добувним промислом та які саме сліди відповідного кримінального правопорушення він містить на собі.

Тобто відповідна постанова дізнавача всупереч вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України не містить мотиви її прийняття і її обґрунтування з посиланням на положення КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Встановлені в ході розгляду клопотання обставини свідчать про те, що особа, яка подала клопотання, не довела необхідність арешту мотоцикла як доказу, для забезпечення збереження якого існує необхідність у накладенні арешту у відповідному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи відповідні обставини, приймаючи до уваги закріплений у ст. 16 КПК України принцип недоторканості права власності, беручи крім вищенаведених положень до уваги також ту обставину, що в ході розгляду клопотання слідчому судді не надано доказів, що вилучений предмет відноситься до тих, які вилучені законом з обігу, виконуючи повноваження слідчого судді зі здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, приходжу до висновку, що у даному кримінальному провадженні не доведено достатніх підстав для накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, у зв`язку з чим клопотання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2,7-9, 16, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручити дізнавачу, прокурору, а також присутній під час оголошення ухвали фізичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1