УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 755/6539/19

провадження № 51-1137ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин Черкаської обл., жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Як встановив суд у вироку, 26 січня 2019 року приблизно о 22 год 30 хв ОСОБА_4 біля буд. АДРЕСА_2 підійшов до ОСОБА_6 та зробив зауваження, в результаті чого між ними виник словесний конфлікт, під час якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Реалізовуючи свій умисел, за допомогою самозарядного пістолета «EGP 459», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , засуджений наніс ОСОБА_6 один тичковий удар в лобну ділянку голови ОСОБА_6 , чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 18 січня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року. На підставі ст. 75 КК звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Обґрунтовуючи скаргу, вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які, на переконання захисника, давали підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК, внаслідок чого не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

Крім того, як стверджує касатор, суд апеляційної інстанції обмежився зазначенням переліку обставин, врахованих місцевим судом, та вказав про їх обґрунтованість, проте не навів переконливих мотивів неможливості застосування до його підзахисного положень ст. 75 КК.

Також ОСОБА_5 звертає увагу Суду на обставини, які, за твердженнями касатора, є підставами для звільнення його підзахисного від відбування покарання з випробуванням, а саме: відомості про особу засудженого, який раніше не судимий та інших кримінальних правопорушень ніколи не вчиняв, має дружину та утримує двох неповнолітніх дітей, брав участь в складі сил оборони України, хоча і підтверджуючі це документи відсутні; наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення; намагання засудженим відшкодувати завдану шкоду та визнання ним цивільного позову; позицію сторони обвинувачення, яка полягала в можливості звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуальному кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Стосовно тверджень захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином; особу засудженого, який не працює, не одружений, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також вік та стан здоров`я; наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення; ставлення останнього до вчиненого та його особу, який з моменту вчинення злочину не відшкодував і не намагався відшкодувати спричинену кримінальним правопорушенням шкоду та тяжкі наслідки від нього для потерпілого суд не знайшов підстав для застосування положень статей 69, 75 КК та вважав за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.121 КК, оскільки виправлення останнього, на переконання суду, неможливе без ізоляції від суспільства. Саме таке покарання суд вважав необхідним та достатнім для виправлення засудженого, а також для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання та просив застосувати положення ст. 75 КК, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, аналогічні доводам, викладеним ним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені у скарзі, щодо вимог апелянта про необхідність застосування стосовно ОСОБА_4 положень ст. 75 КК.

Так, аргументуючи своє рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції вказав про обґрунтованість мотивів, наведених у вироку в частині призначеного засудженому покарання, та їх відповідність вимогам закону, насамперед приписам статей 50, 65 КК, оскільки призначене засудженому покарання є не тільки таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а й таким, що є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про допущену, на думку останнього, однобічність судового розгляду, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів Київського апеляційного суду вказала про їх необґрунтованість та, що вони не можуть слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 положень ст. 75 КК.

Своє рішення суд апеляційної інстанції з посиланням на положення ст. 414 КПК аргументував також тим, що обставини, якими захисник обґрунтовує вимоги своєї апеляційної скарги, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не є достатніми підставами для висновку про те, що призначене ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, є явно несправедливим через суворість, оскільки обставини, на які захисник посилався у скарзі, у тому числі обставини, які характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують його покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та інших обставин справи не дозволяють зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Також апеляційним судом зауважено, що намагання ОСОБА_4 відшкодувати завдану шкоду потерпілому, а також та обставина, що механізм нанесення потерпілому тілесного ушкодження було встановлено під час судового розгляду, не спростовують правильності висновків, наведених у вироку, щодо відсутності правових підстав для застосування до засудженого положень як ст. 75, так і ст. 69 КК.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду, вважає їх правильними та визнає, що призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є необхідним та достатнім для його виправлення. Водночас з огляду на характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відсутні підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки твердження захисника у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання, яке необхідно відбувати реально, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3