ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/645/23 Справа № 175/232/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001765 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ковалівка Яблунівського району Івано-Франківської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 5 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 частково визнав свою вину, не вжив заходів щодо відшкодування шкоди, що свідчить про відсутність щирого каяття.

Також судом у достатній мірі не враховано позицію ОСОБА_10 щодо його винуватості у дорожньо-транспортній пригоді, який вказував на винуватість потерпілого ОСОБА_12 .

Окрім того, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 в ході судового розгляду не встановлено, а тому призначене як основне, так і додаткове покарання не відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 просить вирок суду в частині вирішення цивільних позовів до Моторного (транспортного) страхового бюро України скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що для визначення розміру регламентної виплати потрібно визначити утилізаційну вартість транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1 після дорожньо-транспортної пригоди.

Стверджує, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільні позови, не зазначив жодної норми та докази, які підтверджують розмір спричиненої шкоди.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_13 не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування та не робив жодних дій для отримання страхового відшкодування з Моторного (транспортного) страхового бюро України, у зв`язку з чим, МТСБУ не несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а з вказаним позовом звернувся з пропуском строку на отримання страхового відшкодування.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону належним чином не повідомив МТСБУ про прийняття до провадження позовної заяви, не направив її копії, належним чином не повідомляв про судові засідання та про прийняте рішення, що позбавило можливості МТСБУ скористатися правом на подання відзиву на позов.

Також судом не перевірено обставини щодо звернення потерпілих у встановлені Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строки.

Представником цивільного позивача ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком: - з Моторного (транспортного) страхового бюро України стягнуто: - на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 130 000 грн; - на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 66 822,35 грн; - з ОСОБА_10 стягнуто: - на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 43 072,39 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн; - на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 25 000 грн; - на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4500 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_10 22.09.2020 року о 10 годині керуючи власним, технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110380» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області по вул. Аеропортівській з боку вул.Запорізьке Шосе в напрямку вул. Аеродром.

Під час руху ОСОБА_10 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку прямо, виїхав на вказане перехрестя і допустив зіткнення з автомобілем «Део Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку, по вул. Аеропортівській, прямо. Після зіткнення, автомобіль «Део Ланос» продовжив некерований рух, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення із автомобілем «Фольцваген ЛТ35» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_16 .

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «Део Ланос» р/н. НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; закритої травми грудної клітини з переломом 5-го, 6-го та 7-го ребер ліворуч, які відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, виразилось в тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, автомобілем «ЗАЗ 110380» реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п.16.11 - «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, невиконання яких, заходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині призначення більш суворого додаткового покарання, представників потерпілих, які просили за апеляційною скаргою прокурора ухвалити рішення на розсуд суду та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника цивільного відповідача не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що обвинуваченим не відшкодовано потерпілим спричинену шкоду; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 3 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, оскільки обвинувачений є пенсіонером та збільшення суми штрафу буде для нього непомірним покаранням, крім того, призначення додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік враховує, що обвинувачений користується транспортним засобом як особа з інвалідністю.

Доводи прокурора про те, що обставин, що пом`якшують покарання, в ході судового розгляду не встановлено, оскільки обвинувачений частково визнав вину, вказуючи на винуватість потерпілого ОСОБА_12 , не вжив заходів до відшкодування шкоди, спростовуються вироком суду, відповідно до якого, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що також зазначені в обвинувальному акті, що затверджений прокурором.

Крім того, обвинувачений критично оцінив свої дії, оскільки визнав, що має уважніше стежити за дорожньою обстановкою та проявив готовність нести покарання і відшкодувати збитки, оскільки вирок ним не оскаржується.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, оскільки така вимога прокурора не свідчить про те, що призначене як основне, так і додаткове покарання є явно несправедливим, так як судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи його доводи не обґрунтованими.

Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільних позовів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV у разі настання події, що є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів провадження вбачається, що внаслідок порушення водієм ОСОБА_10 Правил дорожнього руху автомобілі потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазнали певних пошкоджень, на підставі чого ними було заявлено цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди з МТСБУ, які судом були обгрунтовано задоволені.

Доводи представника цивільного відповідача про те, що для визначення розміру регламентної виплати потрібно визначити утилізаційну вартість транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_4 після дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_13 , який є власником вказаного автомобіля, до позовної заяви було надано висновки автотоварознавчої експертизи № 7843 та № 7843/1 від 21.10.2020 року щодо вартості пошкодженого автомобіля та ринкової вартості автомобіля.

З наданих потерпілим ОСОБА_13 висновків експерта вбачається, що ними встановлена ринкова вартість автомобіля «Volkswagen LT35», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , до дорожньо-транспортної пригоди, яка становить - 213 033,78 грн (а.п.81 т.1) та після дорожньо-транспортної пригоди - 39 961,39 грн (а.п.107 т.1).

Також, з вказаних висновків вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 465 233,44 грн, та є більшою за вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, тому його ремонт є економічно необгрунтованим, а транспортний засіб є фізично знищеним.

Цивільним позивачем у позовній заяві зазначена утилізаційна вартість автомобіля, яка відповідно до висновків експерта складає 213033,78-39961,39=173072,39 грн.

Згідно із Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 538 від 09.04.2019 року страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у розмірі:

- за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260 000 грн на одного потерпілого;

- за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 130 000 грн на одного потерпілого.

Відповідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ця правова норма визначає спосіб визначення розміру відшкодування, яке повинна провести страхова компанія, а в даному випадку МТСБУ, який в будь-якому випадку не може перевищувати 130 000 грн страхової суми, встановленої станом на день настання події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди становила - 213 033,78 грн, а після дорожньо-транспортної пригоди - 39 961,39 грн, то різниця між ними, яка підлягає стягненню, становить 173 072,39 грн, що перевищує зазначену у Розпорядженні № 538 страхову суму, а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 130 000 грн, що відповідає вказаним вимогам закону.

Посилання представника цивільного відповідача на те, що суд першої інстанції задовольняючи цивільні позови не зазначив жодної норми та докази, які підтверджують розмір спричиненої шкоди не є слушним, оскільки з вироку вбачається, що судом цивільні позови потерпілих були розглянуті відповідно до вимог ЦК України, ЦПК України та з урахуванням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», окрім того, доказами розміру спричиненої шкоди є надані потерпілими до позовних заяв висновки експертів, якими встановлена вартість спричиненої їм шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи представника цивільного позивача про те, що ОСОБА_13 не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування та не робив жодних дій для отримання страхового відшкодування з Моторного (транспортного) страхового бюро України, у зв`язку з чим, МТСБУ не несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а з вказаним позовом звернувся з пропуском строку на отримання страхового відшкодування є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Представником ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_8 до заперечення на апеляційну скаргу представника цивільного позивача було надано копію заяви ОСОБА_13 до МТСБУ щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 22.09.2020 року за участю водія ОСОБА_10 , копію опису документів, які були додатком до вказаної заяви, та які були направлені на адресу МТСБУ - 25.09.2020 року, що підтверджується копією поштового повідомлення (а.п.98-100 т.2), тобто через три дні після ДТП.

Також з доданих до цивільного позову ОСОБА_17 документів вбачається, що її представник - адвокат ОСОБА_18 звернувся із заявою до МТСБУ для відшкодування шкоди 27.11.2020 року (а.п.212 т.1).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що потерпілі звернулись до страховика у встановлені п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, а тому посилання представника цивільного відповідача на те, що судом не перевірено обставини щодо звернення потерпілих у встановлені законом строки не заслуговують на увагу.

Доводи представника цивільного відповідача про те, що судом першої інстанції належним чином не було повідомлено про прийняття до провадження цивільного позову, внаслідок чого суд позбавив можливості МТСБУ подання відзиву на позовну заяву, також судом належним чином не було повідомлено про судові засідання є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження, відповідно до яких судом першої інстанції 01.12.2021 року до МТСБУ було направлено судову повістку (а.п. 1-а, 1-б т.2), яка була ними отримана 07.12.2021 року (а.п.2 т.2), що свідчить про те, що цивільний відповідач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду цього кримінального провадження, також МТСБУ було подано відзив на цивільний позов ОСОБА_14 , який надійшов до суду 15.06.2022 року (а.п.20 т.2), та в якому було зазначено про розгляд справи за відсутності представника МТСБУ.

З урахуванням наведеного, вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди з МТСБУ, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, вирішив цивільні позови потерпілих відповідно до вимог чинного законодавства, з чим погоджується колегія суддів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ ___________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4