УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Київ

справа № 727/3934/22

провадження № 51-1654ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за цією ж адресою,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 408; ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2022 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 408 КК на строк 5 років, за ч. 4 ст. 185 цього Кодексу - 5 років 1 місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Цим же вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з детально наведеними у вироці фактичними обставинами, старший солдат ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді навідника-оператора 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 17 січня 2022 року близько 08:00 самовільно залишив територію цієї військової частини та вибув до місця свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби.

Крім цього, ОСОБА_4 у період дії введеного на території України воєнного стану, 13 червня 2022 року близько 13:30, проник до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21063», бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким володіє ОСОБА_6 та викрав барсетку чорного кольору «Francinel», вартістю 150 гривень із наявним у ній вмістом.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 28 грудня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, неоспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій підзахисного, просить змінити судові рішення, та призначити більш м`яке покарання із застосуванням статей 69, 75 КК.

Суть доводів скарги зводиться до того, що суди під час вирішення питання щодо призначення покарання не в повій мірі врахували особу ОСОБА_4 та обставин, які пом`якшують покарання.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження касатора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Місцевий суд з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, того, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, є особою молодого віку, обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статей 69, 75, 76 КК.

При цьому районний суд взяв до уваги щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставину, що пом`якшує покарання, а вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

У свою чергу суд першої інстанції зважив на те, що шкода завдана потерпілому обвинуваченим не відшкодована.

Отже, беручи до уваги всі аспекти за яких було вчинено кримінальні правопорушення, місцевий суд уважав за можливе призначити покарання у межах наближених до мінімальних, передбачених санкціями ч. 3 ст.408 та ч.4 ст.185 КК.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

На переконання колегії суддів, рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані.

Твердження про необхідність застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК були предметом оцінки апеляційного суду, який визнаючи їх необґрунтованими зважив на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Так, дійсно, місцевим судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений є особою молодого віку.

Однак, враховуючи тяжкість і характер вчинених кримінальних правопорушень, їх вчинення у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів апеляційного суду, не є такими, що дають підстав для застосування ст. 69 КК.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо покарання і враховує, що призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах наближених до мінімальних, суди повною мірою взяли до уваги усі обставини і належним чином мотивували свої рішення.

Разом із цим, враховуючи, що підстави для застосування ст. 69 КК відсутні, призначення покарання із застосуванням ст. 75 цього Кодексу не узгоджується із вимогами закону, оскільки ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк який є наближеним до мінімальних меж санкції ч. 3 ст. 408, ч. 4 ст. 185 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК, є законними та обґрунтованими.

Обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судових рішень.

Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі, Суд не вбачає.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги адвоката та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 листопада 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3