Справа № 462/2479/23
провадження 1-кп/462/395/23
У Х В А Л А

18 квітня 2023 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000142 про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 відповідно до наказу № 516/ос від 05.04.2001 року, виданого виробничим підрозділом «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська Компанія» АТ «Українська залізниця», перебуваючи на посаді нарядника вогнегасників філії «Пасажирська Компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Рудненська, 32 (надалі підприємство), маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, не повідомив про свою відсутність на території України протягом 2-х днів, зокрема 02.10.2017 та 04.10.2017 року ОСОБА_3 , котрий у цей період, перебував на посаді майстра цеху виробничого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська Компанія» АТ «Українська залізниця» та являвся відповідальним за ведення та заповнення табелів обліку використання робочого часу на підприємстві, достовірно знаючи при цьому, що табелі обліку використання робочого часу типової форми № П-5, які затверджені наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» є документами первинної облікової документації на підприємстві, які використовуються для обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати, тобто мав прямий доступ до офіційних документів первинного бухгалтерського обліку. ОСОБА_2 виїхав з території України, не повідомивши при цьому ОСОБА_3 , про його відсутність на робочому місці, зокрема: 02.10.2017 та 04.10.2017 року, внаслідок чого бухгалтерією підприємства ОСОБА_2 було зараховано на його банківську розрахункову картку від «Ощадбанк» грошові кошти. Після прибуття на територію України, 05.10.2017 року ОСОБА_2 , перебуваючи на вул. Городоцькій, 20, у м. Львові, отримав з електронного терміналу грошові кошти в сумі 605,02 грн. та розпорядився ними на власний розсуд, чим вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та спричинив підприємству майнової шкоди на суму 605,02 гривень.

Дії ОСОБА_2 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України, що згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, оскільки таке мало місце у жовтні 2017 року, ОСОБА_2 повідомлено про підозру 10.04.2023 року, обвинувальний акт складено 10.04.2023 року, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», що набрав законної сили 01.07.2020 року, визначено, що у кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, подальше досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До матеріалів обвинувального акта долучено заяву щодо визнання своєї винуватості, згідно якої обвинувачений ОСОБА_2 в присутності захисника ОСОБА_4 подав заяву, згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та погодився на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_5 подав заяву, у якій вказав, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

На підставі ст. 302, 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До матеріалів обвинувального акта долучено заяву, у якій обвинувачений ОСОБА_2 просить суд застосувати ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з дня скоєння кримінального проступку минув строк давності.

Представником потерпілого ОСОБА_5 також подано заяву, у якій він не заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Станом на час розгляду кримінального провадження судом дії, передбачені ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, слід кваліфікувати як кримінальний проступок.

Згідно ч.2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч.1 ст. 190 КК України /в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення/ передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_2 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення у жовтні 2017 р. станом на час розгляду справи судом сплив трирічний строк давності з дня вчинення відповідного кримінального правопорушення, обвинувачений від слідства та суду не ухилявся та не вчинив нового кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 12, 44, 49, 190 КК України, ст. 100, 284 - 286, 288, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000142 про обвинувачення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у вчиненні кримінального поступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Речовий доказ: копія квитанції від 10.04.2023 року про оплату та відшкодування завданих збитків АТ «Українська залізниця» на суму 605,10 гривень - залишити при матеріалах кримінального провадження /а.с. 43/.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1