145/431/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Тиврів заяву судді Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду клопотання старшого дізнавача СД ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000159 від 22.12.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

встановив:

16.03.2023 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла заява судді Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду вищевказаного клопотання.

В обґрунтування заяви вказано, що 15.03.2023 року в провадження слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання старшого дізнавача СД ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000159 від 22.12.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України про тимчасовий доступ до речей і документів.

З матеріалів клопотання вбачається, що потерпілим по даному кримінальному провадженню є ОСОБА_4 , який являється головою Тиврівського районного суду Вінницької області, а тому на підставі ст.75 КПК України слідча суддя ОСОБА_3 заявляє самовідвід, оскільки вважає, що наявні інші обставини, які викликають сумнів у її неупередженості.

Заявник суддя ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, часта місце розгляду справи повідомлялася своєчасно.

Старший дізнавач СД ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 . Та прокурор Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши мотиви заявленого самовідводу, дослідивши матеріали справи, які необхідні для вирішення даного питання, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Зокрема, в ст. 21 КПК України законодавець закріпив норму, згідно якої кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Одним із способів забезпечення та гарантування незалежності і безсторонності судового розгляду є інститут відводу, який полягає у тому, що кожна із сторін кримінального провадження за наявності для того визначених законом підстав має право заявити відвід або самовідвід.

Згідно імперативних приписів, закріплених у ч.ч.1-3 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Однією з підстав, що виключає участь судді у кримінальному провадженні, визначеною п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України, є наявність будь-яких інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

При цьому, з врахуванням відсутності законодавчо визначених критеріїв обґрунтованості таких сумнівів, що пов`язується із їх можливим виникненням у кожному окремому кримінальному провадженні в залежності від певних об`єктивно існуючих обставин, поведінки судді, його переконань, інших чинників, при розгляді відповідної заяви про відвід, суд вважає за доцільне зазначити, що такі критерії в певній мірі закріплені Бангалорськими принципами поведінки судді від 19 травня 2006 року, схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, а також Кодексом суддівської етики, затвердженим XI черговим з`їздом суддів України від 22 лютого 2013 року.

Так, ст.10 та ст.15 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено, неупереджений розглядсправ єосновним обов`язкомсудді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Згідно пункту 1.3 Бангалорських принципів суддя повинен не тільки виключати будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робити це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.

Пунктом 2.5. Бангалорських принципів закріплене правило, за яким суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Аналізуючи вищевказані закріплені правила можна зробити висновок, що виникнення сумніву у неупередженості судді не завжди пов`язується із якимись реально існуючими порушеннями, допущеними суддею, і для констатації того факту, що суддя не може брати участі у кримінальному провадженні та його відводу із цієї підстави іноді достатньо самого факту виникнення сумніву у неупередженості судді як в учасника кримінального провадження, так і у сторонньої особи.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Також судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року («Belukha v. Ukraine», заява № 33949/02) Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності та неупередженості. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним все ж є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до п.12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При ухваленні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Із матеріалів справи встановлено, що 15.03.2023 в результаті автоматизованого розподілу до провадження слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 надійшло клопотання старшого дізнавача СД ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000159 від 22.12.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України про тимчасовий доступ до речей і документів.

Як видно із заявленого самовідводу та наданих матеріалів, слідча суддя ОСОБА_3 вказує на наявність інших обставин, які викликають сумніви в неупередженості її як слідчої судді, які пов`язані, з тим, що потерпілим по даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , який обіймає адміністративну посаду Голови Тиврівського районного суду Вінницької області.

За таких обставин, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що в цьому випадку дійсно є підстави для задоволення заяви про самовідвід, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Відтак, доводи щодо необхідності забезпечення неупередженого та безстороннього розгляду клопотання заслуговують на увагу.

Отже, у даному випадку пріоритетним буде гарантування об`єктивного здійснення правосуддя заради забезпечення права на справедливий суд, а також забезпечення умов, за яких в учасників процесу, і так само у стороннього спостерігача, не виникало б жодних підстав для недовіри, й недопущення у подальшому можливих інсинуацій учасників справи щодо особистого ставлення слідчого судді до потерпілого в даному кримінальному провадженні, через що ухвалене нею рішення могло б викликати сумніви у її неупередженості під час розгляду судової справи (клопотання).

Ураховуючи вищевикладене, вимоги кримінального процесуального закону, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що в даному випадку заява про самовідвід слідчої судді ОСОБА_3 від розгляду цього клопотання підлягає задоволенню саме з метою виключення будь-яких сумнівів щодо неупередженості слідчої судді.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.

Відвести слідчу суддю Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 від розгляду клопотання старшого дізнавача СД ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000159 від 22.12.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України про тимчасовий доступ до речей і документів (справа №145/431/23, провадження № 1-кс/145/102/23).

Клопотання по справі №145/431/23, провадження №1-кс/145/102/23 передати до канцелярії Тиврівського районного суду Вінницької області, для визначення іншого слідчого судді у порядку ст.35 КПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти даної ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1