Справа № 298/499/22
Номер провадження 1-кп/298/47/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

доставленого під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, несудимого,

- за ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 22 квітня 2022 року, близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні Стужицького закладу дошкільної освіти, що знаходиться за адресою: с. Стужиця, 145, Ужгородського району Закарпатської області, де останній тимчасово проживав, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих спонукань, з метою незаконного заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з сумки громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , яка так само тимчасово проживає за вищевказаною адресою, грошові кошти, а саме: 1400 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 40956,86 гривень, 100 австралійських доларів, що еквівалентно згідно курсу НБУ 2172,76 гривень, 600 гривень різними купюрами та банківську картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 43729 гривень 62 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, зазначив що події зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності, надав пояснення які, відповідають обвинувальному акту. Також зазначив, що після того як викрав гроші, він поїхав в сторону міста Мукачево, де здійснив, на ці гроші, ряд покупок товарів для власного використання, які в подальшому було визнано речовими доказами. В подальшому, з метою повернення до м. Києва, купив квиток на поїзд. Переночувавши в готелі він пішов на вокзал, де був затриманий працівниками поліції. Щодо міри покарання, обвинувачений погодився із думкою свого адвоката.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просила врахувати те, що обвинувачений відповідно до наданого суду рішення суду визнаний недієздатним, та з врахуванням висновків експертів, повинен бути визнаний неосудним. Просила застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила що просить повернути їй завдану матеріальну шкоду, та призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч.4 ст.185 КК України. Цивільний позов потерпілою не подано.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 опікун ОСОБА_7 в судове засідання також не з`явився, подав нотаріально посвідчену заяву від 17 лютого 2023 року, про розгляд справи без його участі, оскільки зайнятий в роботі та проживає в м. Київ. Одночасно в своїй заяві висловив думку, відносно обвинуваченого.

Суд, враховуючи, що обвинувачений визнав себе винним у повному обсязі, щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та вказані обставини ніким не оспорюються, а його свідчення дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що містяться у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів наданих суду, щодо осудності обвинуваченого, а також доказів що характеризують його особу, та вирішення питання речових доказів.

З врахуванням того, що станом на 22 квітня 2022 року, на тереторії України діяв воєнний стан, суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що він під час вчинення вказаного злочину був обмежено осудний, перебуває на обліку у лікаря психіатра, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, свою провину в скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаюється в скоєному, що враховується судом в якості обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до положень ст.66 КК України.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпілою є ОСОБА_6 1955 року народження.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2013 року ОСОБА_5 визнано недієздатним.

Згідно ч.6 ст.300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

З огляду на те, що суду не надано, доказів продовження строку дії рішення про визнання ОСОБА_5 недієздатним, суд не приймає до уваги доводи адвоката про те, що ОСОБА_5 є недієздатною особою.

Відповідно до cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи №51 від 27.04.2022 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляє ознаки Органічного емоційно-лабільного розладу особистості з помірним когнітивним зниженням, у період вчинення ним злочину та виявляє в теперішній час. Тимчасовий розлад психічної діяльності ОСОБА_5 не виявляє. Через наявність ознак емоційно-лабільного розладу особистості з помірним когнітивним зниженням ОСОБА_5 не здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними під час вчинення інкримінованого йому діяння та в теперішній час. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи № 394 від 10.11.2022 року встановлено, що на час інкримінованих протиправних дій ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом, психічної діяльності не страждав, виявляв розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовими порушеннями. Через наявні у нього розлади інтелектуальної та емоційно-вольової сфери ОСОБА_5 під час інкримінованих йому дій не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Отже, наявний у ОСОБА_5 на час скоєння злочину ступінь розумової відсталості, є не настільки вираженим, обмежував, але не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»).

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаних висновків судово-психіатричних експертів №51 від 27.04.2022 року та № 394 від 10.11.2022 року, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказане кореспондується з вимогами ч.2 ст.504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, з урахуванням вищенаведених обставин, а також, що обвинувачений є обмежено осудним, суд прийшов до висновку про призначення покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі та його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75,76 КК України, та із застосуванням відповідно до ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України, відносно нього примусових заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем мешкання обвинуваченого.

У відповідності до ст.50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-374, 376, 503, 504 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України застосувати щодо ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази:

- жіночу сумку червоного кольору та грошові кошти в загальній сумі 19002 гривень, які повернуто потерпілій ОСОБА_6 залишити у володінні власника;

- банківську картку банку - «Універсальна» за № НОМЕР_2 , яка поміщена до експертного крафтового пакету та передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику ОСОБА_6 ;

- речі ОСОБА_5 , а саме: сині джинси, два чорні светри, одна кофта сірого кольору, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «ХІАОМІ», моделі «REDMI 9А», imei 1- НОМЕР_3 , imei 2- НОМЕР_4 , блютуз-колонку марки «DEVIA», стартовий пакет мобільного оператора «Lifecell» із мобільною карткою за номером - НОМЕР_5 , навушники безпровідні марки «і12 TWS», які було придбано на викраденні кошти та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області - конфіскувати;

- квиток на потяг «Мукачево-Київ» на 23.04.2022 на 23:26 год. (№ квитка БЙ НОМЕР_6 ), який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Накладений ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2022 року арешт майна - скасувати.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання з покладенням наступних обов`язків:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місце роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності такого);

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На вирок протягом тридцяти днів з наступного дня після його проголошення сторонами, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Згідно ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1