Номер провадження: 11-сс/813/1607/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000606 за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2022 року, якою відмовлено у накладенні арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою слідчого судді від 03.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , про арешт майна , вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000606 від 02.09.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України .
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки вона є незаконною. Постановити нову ухвалу , якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно , яке вилучене в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 із забороною користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт.

Вказує, що в ході досудового розслідування стороною обвинувачення ініційовано питання про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного.

Далі прокурор наводить зміст положень ст. 96-2 КК та ч.1 ст. 170 КПК.

Посилається на те, що у органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті майна , яке підлягає конфіскації.

Зазначає, що підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиції учасників.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином , причини неявки не повідомили. заяви про відкладення апеляційного розгляду не подали.

Їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів провадження 01.11.2022 року старший слідчий в ОВС слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , подала клопотання про арешт майна , вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000606 від 02.09.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України .

Просила накласти арешт із забороною користування , володіння та розпорядження на грошові кошти, вилучені під час обшуку 17.10.2022 року за місцем проживання ОСОБА_8 номіналом 100 доларів США в кількості 121 купюри, грошові кошти номіналом 50 доларів США у кількості 5 купюр в сумі 250 доларів США; грошові кошти номіналом 100 Євро у кількості 4 купюр в сумі 400 Євро; грошові кошти номіналом 50 Євро у кількості 17 купюр в сумі 850 Євро; грошові кошти в сумі 1000 гривень у кількості 6 купюр; грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 265 купюр в сумі 132 500 гривень; грошові кошти номіналом 200 гривень у кількості 141 купюри в сумі 28 200 гривень; грошові кошти номіналом 100 гривень в кількості 33 купюр, в сумі 3300 гривень.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя , як видно із ухвали виходив із того , що клопотання не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно .

Слідчий суддя врахував, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2022 року вже було задоволено клопотання слідчого про арешт вказаних у клопотанні грошових коштів в рамках кримінального провадження №0000606

27.10.2022 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було скасовано арешт, накладений 19.10.2022 року на ці грошові кошти.

Слідчий суддя зазначив, що у клопотанні слідчий посилається на те, що вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим слідчий просить накласти арешт на грошові кошти, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до пошкодження, відчуження або знищення майна.

Однак, у клопотанні та доданих до клопотання матеріалах, слідчим не обґрунтовано можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та не доведено необхідності накладення арешту на вищезазначені грошові кошти.

Сам по собі факт визнання вилучених грошових коштів речовими доказами, не доводить тих обставин, що зазначені грошові кошти повністю відповідають критеріям ч.1 ст. 98 КПК України як доказ у кримінальному провадженні, і що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та здобуті злочинним шляхом.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що обшук проведено за місцем проживання не лише підозрюваного, а і дружини останнього. При цьому слідчим у клопотанні та долученими до нього матеріалами не доведено, не підтверджено, що вилучені грошові кошти належать саме підозрюваному, здобуті злочинним шляхом та є предметом кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та вимоги апелянта про скасування ухвали слідчого судді і прийняття апеляційним судом рішення про накладення арешту на вказане у клопотанні слідчого майно, колегія суддів враховує наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з з клопотанням про арешт майна, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1,2 ст. 173 КПК України, визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № № 0000606 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , грошові кошти саме його збереження як речового доказу , щоб запобігти втраті доказової бази , оскільки існує реальна загроза відчуження , зміни або знищення, втратою доказової бази.

Клопотання слідчого містить викладення змісту ст. 96-2 КК України , однак слідчий не зазначає у клопотанні іншої мети накладення арешту на грошові кошти , ніж як збереження речових доказів, зокрема слідчий у клопотанні не вказував, що метою накладення арешту є спеціальна конфіскація

Вказане клопотання слідчого погоджене процесуальним керівником - прокурором ОСОБА_10 , який наразі подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді.

Отже слідчий суддя підставно піддав аналізу та оцінці прохання слідчого про накладення арешту на майно саме з метою збереження речових доказів, про що прямо зазначено у клопотанні слідчого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор, заявляючи вимоги про накладення арешту на грошові кошти , вже вказує на те, що арешт необхідний для забезпечення конфіскації майна, і під час апеляційного розгляду уточнив, що арешт грошових коштів необхідний, оскільки ч.3 ст. 332 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_8 передбачає призначення покарання з конфіскацією майна.

Отже, прокурор вказує мету накладення арешту , яка не була вказана у клопотанні. При цьому розгляд клопотання слідчого здійснюється в межах вимог і обставин, які в ньому зазначені.

З матеріалів провадження видно, що грошові кошти вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 в ході обшуку 17.10.2022 року. При цьому клопотання про арешту майна, яке наразі є предметом розгляду подано слідчим з порушенням визначених ч.5 ст. 171 КПК України строків. Питання про поновлення цього строку слідчий не порушує.

Вбачається із доданої до клопотання ухвали слідчого судді від 12.10.2022 року, на підставі якої було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , що слідчим суддею було надано дозвіл на обшук в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 з метою виявлення речей, предметів, документів, які можуть свідчити про злочинну діяльність останнього та містити інформацію про переправлення осіб через державний кордон України, яка може зберігатися в пам`яті електронних носіїв інформації (жорсткі диски, флеш-пам`ять, CD, DVD, Blue-ray, диски, сім-карти, які використовувались під час вчинення кримінального правопорушення та ін.), гаджетів (телефони, планшети, та інші), комп`ютерної техніки, документів, які могли використовуватися для перетину державного кордону України, чорнових записах у паперовому вигляді або інших предметах, які можуть містити сліди вчиненого злочину, тобто є речовими доказами та мають ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження, а також фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Як видно зі змісту резолютивної частини ухвали , в ній не міститься дозволу на виявлення та вилучення грошових коштів під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 .

За приписами ч.5 ст. 236 КПК обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі , необхідному для досягнення мети обшуку.

У постанові про визнання речовими доказами від 18.10.2022 року слідчий зазначив, що в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 були вилучені мобільний телефон і грошові кошти , навів кількість вилучених грошових коштів та перелік вилучених купюр та вказав, що ці об`єкти можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом із тим, жодного обґрунтування за якими критеріями передбаченими ст. 98 КПК , грошві кошти , які були вилучені в ході обшуку слідчий визнав речовими доказами.

Не наведено такого обґрунтування і у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, а також в апеляційній скарзі прокурора.

Вбачається, що на перелічені у клопотанні грошові кошти було накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів ухвалою слідчого судді від 19.10.2022 року.

Разом із тим ухвалою слідчого судді від 27.10.2022 року у порядку ст. 174 КПК було скасовано накладений арешт на це майно. Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив із того, що клопотання слідчого та доданих матеріалів не вбачається відомостей про те, що вилучені грошові кошти були будь- яким чином використані для скоєння кримінального правопорушення, та зберегли на собі його сліди і суду не надано даних, яке саме доказове значення грошові кошти мають для даного провадження.

За правилами ст. 174 КПК арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підставою для повторного подання клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, з тією ж самою метою- збереження речових доказів, як видно стала незгода органу досудового розслідування з рішенням слідчого судді про скасування арешту на грошові кошти та з висновками слідчого судді про те, що слідчим не було доведено , що грошові кошти відповідають критеріям передбаченим ст. 98 КПК.

Проте незгода органу досудового розслідування із рішенням слідчого судді про скасування арешту на майно у порядку ст. 174 КПК, не може бути визнана підставою для повторного накладення арешту на теж саме майно з тією ж самою метою.

Подання повторного клопотання про арешт майна не передбачено КПК України.

Такі дії органів досудового слідства протирічать завданню кримінального провадження, є порушенням принципів верховенства права та істотно порушують права власника майна, гарантовані Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, не можна визнати обґрунтованою підставою для скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом рішення про задоволення клопотання слідчого, як на тому наполягає апелянт.

Матеріали, які надав слідчий до клопотання не доводять наявності достатніх підстав для повторного накладення арешту на перелічене у клопотанні слідчого майно.

Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 170-173, ст. 407, 409, 422, ч 2 ст. 376 КПК України , апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2022 року, якою відмовлено у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР №0000606.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4