Справа №295/1589/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового

засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0006567про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомира, громадянки України, розлученої, на утримання має неповнолітнього сина, з вищою освітою, працюючої головним спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ст. 125 ч.2 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8

представника

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_10

в с т а н о в и в :

11.12.2017 близько 19 години у дворі будинку, що по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт, під час якого у останньої виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в цей же день, час та місці підійшла до ОСОБА_11 та долонею лівої руки нанесла один удар по обличчю, а саме в ділянку носа.

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_7 заподіяла потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носу.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину не визнала та показала, що влітку ОСОБА_12 принижувала її сина, а потім на її втручання, остання почала погрожувати особисто їй та синові. Вона зі своєї сторони намагалася розібратися в даному конфлікті, однак нормального діалогу з ОСОБА_12 не вийшло, остання ображала її нецензурною лайкою. До поліції, на прохання своєї матері, не зверталася. Син ОСОБА_12 вчиняв булінг в школі відносно її сина, у зв`язку з цим її матір зверталася із заявою до поліції. 05.12.2017 пізно ввечері, з мобільного номеру ОСОБА_12 зателефонував чоловік, це був дідусь сина ОСОБА_12 , який повідомив, що потрібні кошти на лікування ока онука, через потрапляння стружки з вини її сина. На фоні даної розмови, в трубку телефону було чути лайку ОСОБА_12 , яка кричала що повідриває руки її сину. 11.12.2022 о 15 год. 55 хв. від ОСОБА_12 отримала СМС - повідомлення принизливого змісту. Після чого зателефонувала синові, розповіла про це, повідомила, що буде звертатися до поліції, а тому попросила сина почекати її в школі. Зустрілася з сином, пішли додому, зайшли у свій двір, освітлення було погане, бачила попереду контури чоловіка. Син йшов з правої сторони, а в лівій руці вона тримала сумку. Біля 3-го під`їзду зустрілася із ОСОБА_12 , а тому відпустила руку сина, який пішов за її спину, щоб дати можливість пройти людям, які йшли на них. В цей час ОСОБА_12 , яка йшла з чоловіком під руку, відпускає руку чоловіка, робить декілька швидких кроків в її сторону, розкрила руки і починала кричати «ага, попалася», та стала в стійку. Одразу не зрозуміла що це була ОСОБА_12 , лише після її криків і запитання «навіщо звернулася до поліції», впізнала останню. Через таку неадекватну поведінку, не бачила сенсу вести з нею будь-яку розмову. В цей час заступився за неї син, сказав ОСОБА_12 , що вона не має права так розмовляти «з його мамою», на що ОСОБА_12 почала поливати брудом сина, лаялася на нього, а вона весь час намагалася закрити сина спиною від ОСОБА_12 та мала намір піти. Відчула навантаження на плечі та руки, це ОСОБА_12 почала завертати їй руки назад, та відчула поштовхи в спину. В цей час ОСОБА_13 , який був із ОСОБА_12 , підходив до її сина. Зрозуміла, що це напад зі сторони ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Соболевська почала присідати, щоб її відтягнути назад, але підслизнулася, била її під коліно. Потім ОСОБА_12 відпустила її праву руку, а вона у свою чергу почала скидати руку останньої зі своєї лівої руки почала відштовхувати її руку зі своєї лівої руки. В цей час почула крик сина, коли повернулася побачила, що у ОСОБА_13 впали яблука з пакету. Скинула з себе ОСОБА_12 , стала між сином та ОСОБА_13 , щоб останній не мав змоги нашкодити її синові. Соболевська підстрибнула до неї, мала скажений вираз обличчя, почала дряпатися, стягнула шапку, пошматувала її та викинула в бруд та запитала ОСОБА_13 «ти бачив, що вона мене вдарила», останній запитав «куди», ОСОБА_12 відповіла «в ніс», останній сказав «так». Ствердила, що ударів не наносила, остання могла отримати травму, коли вона виривалася з її рук, припускає, що можливо від удару потилицею. Також зазначила, що вона не мала мотиву на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , намагалася всі питання вирішити в правовому полі, а саме зверненнями до поліції та керівництва в школі. Вважає, що ОСОБА_12 все спланувала та навмисно чекала її з ОСОБА_13 у дворі.

Вина обвинуваченої ОСОБА_14 доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитана в судовому засідання потерпіла ОСОБА_11 показала, що з ОСОБА_15 знайома з серпня 2017 року, у зв`язку з конфліктами між їх дітьми, а тому уникала зустрічей з ОСОБА_15 . 11.12.2017 була на прийомі у лікаря, у зв`язку з проходженням лікування. Попросила знайомого ОСОБА_16 зустріти її та провести додому, на що останній погодився. Зайшли в АТБ, придбала продукти, не доходячи до свого будинку у дворі на зустріч йшли ОСОБА_15 із сином. Вона привіталася з ОСОБА_15 та попросила не чіпати її сина та вплинути на свого, щоб останній розповів, що він накоїв. Реакція ОСОБА_15 була для неї несподіваною, остання нічого не говорячи тильною частиною кисті руки вдарила її в обличчя, а саме в ніс, на це зреагував ОСОБА_13 , який став між ними. Трачевський посадив її на лавку, викликав швидку та поліцію. Зазначила, що коли зустрілися з ОСОБА_15 , син останньої стояв поруч з матір`ю, а ОСОБА_13 був позаду неї. Після нанесення удару ОСОБА_15 почала істерично кричати «вбивають, ґвалтують». Ствердила, що ОСОБА_15 за руки не хапала, при цьому в її руках були покупки та за своєю статурою і фізичним розвитком вона менша від ОСОБА_15 . Якою рукою було нанесено удар не пам`ятає, удар прийшовся в ліву частину носа. При ударі рука була зігнута в лікті. Від удару втратила на деякий час орієнтування.

Свідок ОСОБА_17 показав, що знайомий з ОСОБА_12 нетривалий час. ОСОБА_12 хворіла, ходила на процедури та попросила її провести, оскільки боялася ходити сама, так як на неї напали та пограбували, на що погодився. Вийшли з поліклініки по вул. Лесі Українки, зайшли до магазину, зробили покупки. Зайшовши у двір будинку ОСОБА_12 , по дорозі зустріли ОСОБА_15 з сином, яку до цього не знав. Соболевська йшла попереду, він позаду. Соболевська підійшла до обвинуваченої та почала розмову про якісь події в школі. ОСОБА_15 нічого не відповідаючи нанесла удар в обличчя ОСОБА_12 , а тому встав між ними, щоб запобігти подальшим діям ОСОБА_15 . Після події приїхали працівники поліції, надавали їм покази, після чого поїхали до лікарні, де зробили рентген знімок. Ствердив, що ОСОБА_12 руками не перегороджувала рух ОСОБА_15 , не говорила слова «попалися». Соболевська в руках тримала продукти, а саме яблука та чай. Син ОСОБА_15 ніяких зауважень не робив, стояв у стороні, а він у свою чергу до нього не підходив, оскільки був позаду ОСОБА_12 і встав між жінками, після того як ОСОБА_15 нанесла удар. Якою рукою ОСОБА_15 нанесла удар, не пам`ятає, крові не було. Соболевська була шокована після удару, не могла навіть розмовляти, випустила з рук пакет з продуктами. Що було в руках ОСОБА_15 не пам`ятає. Соболевська викликала поліцію, ОСОБА_15 бігала кругами, комусь телефонувала з вчителів.

Витягом з ЄРДР 19.12.2017 за заявою ОСОБА_11 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, а саме спричинення останній тілесних ушкоджень (т.1 а.с.87).

Протоколом про прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення, в якому остання зазначила, що ОСОБА_7 спричинила їй тілесні ушкодження (т.1 а.с.88).

За змістом акту судово-медичного обстеження №2709 від 14.12.2017, у ОСОБА_11 виявлено: тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носу, яке могло виникнути від дії тупого предмета, не залишивши в ньому яких-небудь специфічних характерних ознак дозволяючих ідентифікувати їх контактуючу, слідоутворюючу, травмуючу поверхню та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. (т.1 а.с.90).

Випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 10150 ОСОБА_11 о 20 год. 30 хв. 11.12.17 звернулась до травматологічного пункту, встановлено забій перенісся, забій м`яких тканин обличчя. (т.1 а.с.97).

Згідно довідки КП «Лікарня №2» ЖМР №276 від 09.04.2019, ОСОБА_11 зверталася за медичною допомогою до травмпункту 11.12.2017 о 20 год. 30 хв., встановлено діагноз забій перенісся, забій м`яких тканин обличчя. (т.1. а.с.217).

Як вбачається з протоколу мультиспіральної комп`ютерної томографії від 17.12.17 у потерпілої встановлено перелом кісток носа (т.1 а.с.96).

Згідно консультативних висновків спеціалістів КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 13.12.17, 15.12.17, 27.12.17 у потерпілої виявлено закритий перелом кісток стінки носу, посттравматичне деформація носу, проведено операцію редресія кісток носу, проводилося амбулаторне лікування (т.1 а.с.98, 99, 100).

Згідно висновку експерта №1949 від 18.06.2019, встановлено, що ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу. Дане тілесне ушкодження виникло від дії тупого (тупих) предмета (предметів) не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак дозволяючих ідентифікувати їх контактуючу, слідоутворюючу, травмуючу поверхню, могли виникнути від дії любого твердого предмету із безчисленної множини їх, якою могли бути кулак, голова, нога і т.д. Вищевказане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа по механізму свого утворення може відповідати обставинам викладеним у показах ОСОБА_11 під час судового розгляду справи (нанесла один удар лівою рукою). Конкретно механізм утворення тілесного ушкодження у вигляді перелому кісток носу у ОСОБА_11 обвинувачена ОСОБА_7 не вказала під час судового розгляду справи, однак перелом кісток носу міг бути утворений за обставин викладених у її показах під час судового розгляду справи (удар задньою частиною голови (т.1. а. с. 235).

Суд критично оцінює доводи обвинуваченої ОСОБА_7 і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності також у зв`язку з наступним.

Так, вина обвинуваченої доведена послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_17 , останній є безпосереднім очевидцем події, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Як потерпіла, так і свідок показали суду про те, що саме ОСОБА_7 нанесла один удар рукою в область носа ОСОБА_18 . Про наявність тілесного ушкодження саме в місці, на яке вказали потерпіла та свідок, у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження, яке підтверджено висновками судово-медичної експертизи.

Посилання сторони захисту на те, що акт судово-медичного обстеження № 2709 від 14.12.2017, висновки судово-медичних експертиз № 210 від 01.02.2018, № 1949 від 18.06.2019, протокол рентгенологічного дослідження від 13.12.2017, консультативний висновок від 13.1.2017 є недопустимими доказами є безпідставними з огляду на наступне.

Конституція України гарантує кожному право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Потерпіла особа, відповідно до вимог закону, звертається до правоохоронного органу для повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та отримання направлення в бюро судово-медичної експертизи до реєстрації кримінального правопорушення в ЄРДР для фіксації тілесних ушкоджень.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_11 11.12.2017 звернулася до Житомирського ВП по факту спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та отримала направлення в бюро судово-медичної експертизи до реєстрації кримінального правопорушення в ЄРДР для фіксації тілесних ушкоджень (т.3 а.с.48). При цьому, остання також звернулася до травматологічного відділення, де зафіксовано забій перенісся, забій м`яких тканин обличчя. 13.12.2017 Соболевській встановлено діагноз перелом кісток носа, в послідуючому проведено операцію.

Протоколом від 18.12.2017 прийнято заяву ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення.

З огляду на наведене, наявність заяви потерпілої, підтвердженої актом судово-медичного обстеження, дає законні підстави для внесення заяви до ЄРДР із попередньою кваліфікацією правопорушення, тобто відповідно до ст. 91 КПК України є одним із джерел доказів події правопорушення.

Під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту ухвалою суду було призначено судово-медичну експертизу (висновок № 1949 від 18.06.2019), який на думку сторони захисту є недопустимим доказом, оскільки він складений на підставі акта № 2709 від 14.12.2011 та матеріалів зібраних за ініціативою експерта. Суд зазначені доводи відкидає, оскільки медичні документи були надані безпосередньо суду потерпілою ОСОБА_11 та надані експерту судом разом з матеріалами судового провадження. При цьому, експерт згідно Методики проведення судово-медичної експертизи має право використовувати акти дослідження, які були проведені до призначення експертизи. Порушень при проведенні експертизи, судом не встановлено.

Твердження сторони захисту про те, що медичні документи, які були надані суду є копіями та не відкривалися їх оригінали, в порядку ст. 290 КПК України суд відкидає.

Як зазначалося вище зазначені документи були надані безпосередньо суду потерпілою, під час попереднього розгляду справи, які були оглянуті судом, їх копії долучено до судового провадження.

Суд відкидає доводи обвинуваченої про відсутність у неї мотиву. Судом встановлено, що мотивом вчинення кримінального правопорушення стали неприязні стосунки між обвинуваченою та потерпілою, які розпочалися задовго до події, а зумовлені вони були конфліктними ситуаціями між їх синами та принизливим СМС-повідомленням, направленим 11.12.2017 потерпілою на адресу ОСОБА_7 , за декілька годин до події (т.3 а.с.45).

Доводи сторони захисту про визнання недопустимими протоколи слідчих експериментів від 26.12.2017 за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 є ґрунтовними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, і ці докази мають бути належними та допустимими.

Виходячи з положень ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано.

Відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України слідчий зобов`язані запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) при проведенні слідчого експерименту.

Як вбачається з досліджених слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 , вони не містять підписів понятих, що вказує на істотне порушення вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, що у свою чергу є підставами для визнання зазначених протоколів недопустимими доказами.

Під час судового розгляду, учасники судового провадження не заявляли клопотань про допит осіб, які були залучені органом досудового розслідування в якості понятих при проведенні слідчого експерименту. Таке клопотання було заявлено при попередньому розгляді провадження іншим складом суду, однак сторона обвинувачення так і не змогла забезпечити їх явку, оскільки встановити місце їх перебування не надалося можливим. При цьому, прокурор, який підтримував обвинувачення, погодився з доводами сторони захисту, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_11 має істотні порушення, які дають підстави для визнання вказаного доказу недопустимим.

З огляду на наведене, протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 , суд визнає недопустимими доказами.

Враховуючи наведене, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», якщо джерело доказів є неналежним, то всі доказі, отримані з його допомогою, будуть такими ж, тобто недопустимими (рішення ЄСПЛ «Гефген проти Німеччични»).

З огляду на наведене, отриманий за результатами проведеного слідчого експерименту «плоди отруйного дерева» - висновок експерта № 210 від 31.01.2018, судом також визнається недопустимим доказом.

Визнання зазначених доказів недопустимими за своїм змістом не спростовують фактичних обставин, встановлених судом.

Під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, допитаний, за участю психолога,в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , показав, що обвинувачена його мама. 11.12.2017 близько 19 год. разом з мамою поверталися додому. Пройшовши повз двір ОСОБА_12 , побачили дві постаті, які йшли під руку. Коли вони вже підійшли до 3-го під`їзду, жінка, а це була ОСОБА_12 , відпустила руку, перекрила дорогу та сказала « ОСОБА_20 попалися». Після чого почала висловлюватися нецензурною лайкою, а тому зробив їй зауваження, та сказав що вона не має права так розмовляти з ними. В цей момент, мама повернулася і сказала йдемо далі. Соболевська в цей час підійшла позаду мами, та схопила її за руки. Трачевський почав говорити, що якби вони заплатили, то нічого б такого не було, та почав рухатися в його сторону. Мама пручалася, від чого ОСОБА_12 підслизнулася та повисла на лівій руці мами. Мама скинула її з руки, та закрила його від ОСОБА_13 . Потім ОСОБА_12 зняла з мами шапку, почала її рвати, та викинула в напрямку смітника. Соболевська заявила ОСОБА_13 , про те що мама вдарила останню в ніс. Це на його думку виглядало як підстава. Відносно нього мама стояла з лівої сторони. Соболевська тримала сумку в лівій руці, потім переклала в праву, рука була зігнута в лікті. Більше у ОСОБА_12 в руках нічого не було, ОСОБА_13 тримав пакет з яблуками в правій руці. Не бачив щоб мама наносила удари. Трачевський стояв навпроти нього, ОСОБА_12 стояла на відстані 3-х метрів, недалеко. Соболевська тягнула маму назад, однак руками удари не наносила. Конфлікт закінчився коли мама підійшла та закрила його від ОСОБА_13 . Потім мама зателефонувала в поліцію, на що ОСОБА_13 сказав «даремно ти це зробила», і вони пішли до 3-го під`їзду, припускає, що ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_12 по носу, від чого вона крикнула «боляче». Коли ОСОБА_12 сиділа в машині, бачив в районі її носа щось коричневого кольору, до цього нічого не бачив.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_19 , який є рідним сином обвинуваченої і намагається таким шляхом створити штучне алібі матері. Його покази спростовано дослідженими допустимими доказами.

При цьому, є незрозумілою поведінка ОСОБА_7 по приїзду поліції, а саме з невідомих причин не було зафіксовано наслідків нападу на неї ОСОБА_12 , зокрема подряпане обличчя, пошматована шапка, як про це у своїх показах наголошували обвинувачена та свідок ОСОБА_19 . В даному випадку мала бути викликана СОГ, проведено огляд місця події, зафіксовано наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , пошкоджені речі.

Досліджені в судовому засіданні звернення до директора школи, відповіді Житомирського ВП, директора ЗОШ № 21, датовані 2018-2019, тобто після події, не спростовують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, як вбачається із зазначених повідомлень не встановлено фактів булінгу по відношенню до сина ОСОБА_7 та не приймалися рішення стосовно притягнення до відповідальності ОСОБА_11 за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Крім того, суд відкидає твердження ОСОБА_7 про те, що через дитячу травму вона позбавлена можливості повноцінно використовувати свою руку, що у свою чергу спростовує доводи обвинувачення, що саме лівою рукою вона нанесла удар.

Під час судового розгляду суду було надано медичні документи щодо звернень ОСОБА_7 з приводу лікування лівої руки, однак зазначені документи не містять даних про те, що використання руки є обмеженим. При цьому, сторона захисту, на засадах змагальності, не зверталася до суду з клопотанням про призначення судової експертизи щодо можливості обвинуваченою використовувати повноцінно ліву руку, а саме наносити удари.

Отже, комплекс досліджених в судовому засіданні доказів спростовує доводи обвинуваченої про те, що напад ОСОБА_11 був спланований, що ОСОБА_14 захищалася і внаслідок таких дій потерпілою було отримано тілесне ушкодження, а також спростовано доводи свідка ОСОБА_19 , який припускав, що ніс ОСОБА_11 зламав ОСОБА_17 . Судом встановлений і мотив вчинення кримінального правопорушення, а саме неприязні відносини.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченої доведеною повністю та кваліфікує її дії за ст. 125 ч.2 КК України, які виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який згідно з ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом не встановлено.

При цьому суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина.

Також судом враховуються й результати досудової доповіді Житомирського міського відділу з питань пробації, з якої вбачається, що орган пробації прийшов до висновку, що обвинувачена має середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, а тому вважає про можливе виправлення та досягнення обвинуваченою право слухняної поведінки без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд обирає їй покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу, із застосуванням ст.49, 74 ч.5, 80 КК України. Кримінальне правопорушення вчинено 11.12.2017, тобто пройшло понад три роки, за період розгляду справу обвинувачена не ухилялася від явки до суду, у розшук не оголошувалася, до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Потерпіла ОСОБА_11 звернулася з позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. В обґрунтування зазначила, що внаслідок отриманої травми зазначила, що діями ОСОБА_7 їй завдано непоправну моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних та фізичних стражданнях, нестерпного болю, тривалого лікування, що в подальшому проявилися на стані її здоров`я та авторитету її неповнолітнього сина, який пережив цькування зі сторони обвинуваченої та її сина. Внаслідок отриманої травми, погіршився її стан здоров`я, постійно відчуває тривогу, як за себе, так і за сина.

Згідно зі сталою судовою практикою, висловленою Верховним Судом, яка узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, при вирішенні питання про визначення розміру моральної шкоди, її розмір має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, яка діє на час розгляду справи.

Практика Верховного суду по визначенню грошового відшкодування моральної шкоди при спричиненні легких тілесних ушкоджень, з урахуванням обставин справи, становить в розрізі з 1 до 10 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році становив 3200 грн.

Суд враховує, що внаслідок отриманої травми потерпілій спричинено моральні та фізичні страждання, які дійсно позначили негативні зміни у її житті, думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторогу, тривогу.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, здатність обвинуваченої ОСОБА_7 реально відшкодувати шкоду, а також з урахуванням правової позиції Верховного Суду, суд, вважає за можливе розмір моральної шкоди визначити в сумі 10000 грн.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначити їй покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 49, 74 ч.5,80 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання та його відбування у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 10000 (десять тисяч) грн.. на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1