Номер провадження: 11-кп/813/477/23
Справа № 509/2000/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000252 від 25.05.2022року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.07.2022 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Новочебоксарськ, громадянки РФ, маючої на утриманні двох малолітніх дітей 2011 та 2018 року народження, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. на обвинувачену покладені відповідні обов`язки.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину за наступних обставин.

17.05.2022 року до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області звернулася ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу систематичного домашнього насильства збоку доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона проживає за однією адресою: АДРЕСА_1 та яка у вказаний день, приблизно о 22.00 год., перебуваючи за вказаною адресою, висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_9 , тобто вчинила сімейне насильство.

Крім того встановлено, що упродовж 2021-2022 років ОСОБА_7 веде аморальний та пристосовницький спосіб життя, зловживає алкоголем та вчиняє домашнє насильство психологічного характеру, поєднане із погрозою фізичного насильства відносно матері ОСОБА_9 , в зв`язку із чим остання неодноразово звертався до органів Національної поліції України із заявами щодо домашнього насильства з боку доньки ОСОБА_7 , за наслідками чого останню судом тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області №509/6253/21 від 14.12.2021 року ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 31 жовтня 2021 року приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_9 , висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Також, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області №509/7377/21 від 14.03.2022 року, ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 16.12.2021 року, о 02 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_9 , ображала її грубою нецензурною лайкою, штовхала та погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Крім того, 20.04.2022 року згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області №509/1349/22 ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 11.04.2022 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_9 , ображала її грубою нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Як вбачається із вказаного, кожного разу окремо, а саме: 31.10.2021 року, 16.12.2021 року, 11.04.2022 та 17.05.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, провокувала словесний конфлікт з матір`ю ОСОБА_9 , в ході якого, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинила по відношенню до неї дії психологічного насильства, що виразилися у безпричинних, не маючи на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях на адресу матері слів нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, штовханні, погрозах фізичної розправи, що призвело до її психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань, тощо та з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, являє собою систематичність домашнього насилля.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченої зазначає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції, в порушення положень ч.3 ст.61 КК України, не врахував той факт, що до обвинуваченої не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі, оскільки вона має на утриманні малолітніх дітей, а тому призначене покарання у виді обмеження волі не відповідає вимогам кримінального закону.

Прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, а також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року про виправлення описок у вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.07.2022 року.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК, проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, що не є підставою для відкладення апеляційного розгляду.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілої на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів суд приходить до висновку, що доводи прокурора про невірне застосування судом першої інстанції вимог кримінального закону при призначенні покарання є обґрунтованими, з урахуванням наступного.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, яка повністю визнала себе винною та розкаялась у вчиненому, а також врахував той факт, що вона має на утриманні малолітніх дітей віком до 14 років.

Разом з цим, при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував положення Розділів 10 та 11 Кримінального Кодексу України, якими визначені поняття покарання та його види, а також загальні засади призначення покарання.

Зокрема, суд проігнорував положення ч.3 ст.61 КК України, якими передбачено, що покарання у виді обмеження волі не може бути застосоване до жінок, що мають дітей віком до 14 років.

Таким чином, слід констатувати, що призначаючи покарання обвинуваченій у виді обмеження волі, суд не виконав вимог ч.3 ст.61 КК України, оскільки фактично не взяв до уваги, що на утриманні обвинуваченої перебуває малолітня дитина ОСОБА_11 , 2011 року народження та ОСОБА_12 , 2018 року народження, що у відповідності до вимог ч.3 ст.61 КК України виключає можливість признання обвинуваченій такого виду покарання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

Враховуючи те, що прокурор ставить питання про скасування вироку районного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку, яким просить призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлених судом обставин, які стосуються особи обвинуваченої, а також обставин, які пом`якшують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та з покладенням передбачених кримінальним законом обов`язків.

На переконання апеляційного суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, що слугуватиме досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.07.2022 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік;

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

У відповідності до положень ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили, а засудженою в той же строк, з дня отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4