Справа № 134/58/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2022 року за № 0000609, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді начальника апаратної радіорелейного взводу радіорелейної роти радіорелейного батальйону військової частини, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 12.1 Правил дорожнього руху, ст. 3 Конституції України, 07 грудня 2022 року близько 09 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою сполученням Вапнярка - Крижопіль, неподалік с. Красне Крижопільської територіальної громади Тульчинського району Вінницької області, в напрямку смт. Крижопіль, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля ліворуч за межі проїзної частини дороги у кювет з подальшим перекиданням транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії, яка виникла внаслідок стиснення грудей, що підтверджується наявністю синця на передній поверхні грудної клітки, крововиливами в м`які тканини грудей, крововиливами в сполучні оболонки повік, розлитим характером трупних плям, а також загально асфіктичними ознаками: вираженим повнокров`ям внутрішніх органів та серцевого м`яза, темним рідким станом крові, крововиливами під зовнішню оболонку серця та легеневу плевру, у зв`язку із чим загинула на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та показав, що вранці 07 грудня 2022 року віз свою матір ОСОБА_5 в лікарню. Їхав з невеликою швидкістю, оскільки були погані погодні умови та слизька дорога. Несподівано автомобіль почало заносити і він намагався його вирівняти, однак не справився з керуванням та з`їхав в кювет з подальшим перекиданням транспортного засобу. Його мати загинула на місці ДТП. Щиро жалкує, що так сталося.

Від потерпілої ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд кримінального провадження без її участі, вказує, що цивільний позов заявляти не бажає.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням характеризуючих даних, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Так, суд враховує, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, що згідно ст. 66 КК України пом`якшує йому покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем несення служби, вчинив тяжкий, проте необережний злочин.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім цього, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення Закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.

Враховуючи, що обвинувачений має посвідчення водія, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він невдовзі вирушає в зону бойових дій та для належного виконання своїх обов`язків йому необхідно мати можливість самостійно керувати транспортним засобом, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено не в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку про призначення основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд дійшов переконання, що ОСОБА_4 не є тією суспільно небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства, а тому суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладанням на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України певних обов`язків.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню у дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 1887,80 грн.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався і клопотання про обрання такого під час судового розгляду не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 374-376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1887,80 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім гривень, 80 копійок).

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року на автомобіль ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_2 , - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ:

-автомобіль марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_2 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19.02.2020 року ТСЦ 0544 належить ОСОБА_7 та який поміщений на спеціальний майданчик ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику - ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя