Справа № 675/818/21
Провадження № 1-в/675/22/2023
У Х В А Л А

"01" березня 2023 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ізяславського районного суду Хмельницької області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та умовно-дострокового звільнення,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_8 24 травня 2021 року звернувся до суду з клопотанням про заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, мотивуючи це тим, що він засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 2, 4; 135 ч. 1; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. ОСОБА_8 вказує, що відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». Засуджений вважає, що довічне позбавлення волі не відповідає міжнародним стандартам та практиці Європейського суду з прав людини, що було констатовано, зокрема, 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України № 2» (справа № 41216/13), 15 жовтня 2020 року у справі «Старишко проти України» (справа № 61839/12),10 жовтня 2020 року у справі «Лопата та інші проти України», 15 квітня 2021 року у справі «Борисенко та інші проти України» (справа № 22938/20), а тому строк його покарання має бути змінений на підставі ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод. На переконання засудженого, практика Європейського Суду з прав людини та Європейська конвенція з прав людини та основоположних свобод є джерелом права, і, відповідно до Конституції України, являється частиною національного законодавства, а отже наявні усі законні підстави для вирішення клопотання ОСОБА_8 . Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини засуджений вважає, що є законні підстави для заміни його покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

20 липня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому засуджений посилається на те, що він підписав обвинувальний акт через катування.

23 липня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому засуджений вказує, що його покарання має бути змінене і не перевищувати строк вже відбутого і закрити справи щодо нього.

12 серпня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому засуджений зазначає, що вирок щодо нього ґрунтується на припущеннях.10 серпня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому вказує, що держава Україна почала його катувати.

02 вересня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому наголошує, що Європейська конвенція з прав людини та основоположних свобод ратифікована Україною, а згідно Закону України «Про міжнародні договори України» принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

08 вересня 2021 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому просить припинити його катування.

12 жовтня 2021 року у судовому засіданні ОСОБА_8 подав суду доповнення до клопотання, у якому скаржився на примушування давати покази під час досудового слідства, неналежний захист, ненадання медичної допомоги, неналежні умови утримання, неврахування судом при винесенні вироку пом`якшуючих обставин.

09 березня 2022 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому засуджений просив звільнити його у зв`язку з бажанням вступити на військову службу до лав Збройних Сил України.

24 березня 2022 року до суду від ОСОБА_8 надійшло доповнення до клопотання, у якому повідомив, що подав заяву про вступ у ЗСУ, яка перебуває на розгляді Міністерства оборони України, скаржився на посилання у вироку щодо нього на докази, які не досліджувались у судових засіданнях і взагалі відсутні.

07 червня 2022 року Ізяславським районним судом Хмельницької області (суддя ОСОБА_9 ) було постановлено рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_6 відмовлено.

28 листопада 2022 року Хмельницьким апеляційним судом ухвала Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 червня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 скасована та справа направлена на новий розгляд до суду 1-ї інстанції у зв`язку з тим, що були внесені зміни у ст.. 82 Кримінального кодексу України, яка визначає умови заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2022 року при новому розгляді справи головуючим визначено суддю ОСОБА_1 , членів колегії суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_10

05 січня 2023 року від засудженого ОСОБА_6 до суду надійшло доповнення до поданого клопотання, в якому ОСОБА_6 зазначав, що він звертався до суду із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, однак Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 12 грудня 2022 року зазначила, що з урахуванням прийнятого 22 жовтня 2022 року Закону України № 2690-ІХ відсутні законодавчі перешкоди для вирішення в порядку ст.. 539 КПК України порушеного в заяві ОСОБА_6 питання про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

30 січня 2023 року ОСОБА_6 подав до суду нове клопотання, в якому знову зазначив, що у постановленому щодо нього вироку існують суперечності, зокрема, в експертизах, судом при винесенні вироку не застосовувалася Європейська Конвенція з прав людини, під час розгляду кримінального провадження його здоров`я було доведено до критичного стану. Винуватість ОСОБА_6 при розгляді справи не була доведена. Також ОСОБА_6 зазначає, що у нього хворий батько та він потребує його допомоги. Засуджений має намір повернутися до роботи та працювати, а роботою виправна установа його не забезпечує. Враховуючи наведене ОСОБА_6 просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання на певний строк, що не перевищує межу відбутого, та умовно-достроково звільнити з місця позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заявленого ОСОБА_8 клопотання.

Заслухавши засудженого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію прокурора, суд приходить до висновку, що подане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 2, 4; 135 ч. 1; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2018 року вказаний вирок залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 06 червня 2019 року зазначений вирок та ухвалу апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 змінено: на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано його попереднє ув`язнення з 23 грудня 2016 року по 10 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; в решті судові рішення залишені без змін. Вказаний вирок набрав законної сили 10 січня 2018 року згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбув близько 7 років та 3-х місяців позбавлення волі, а тому не набув права на розгляд судом питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 до 20 років.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Від державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» до суду надійшла запитувана інформація, згідно якої ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, за період з 2017 по 2019 роки до нього були застосовані 5 стягнень, які на даний час є погашеними, висновок щодо ступеня виправленості ОСОБА_6 немає, оскільки право засудженого на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років настає 05.12.2030 року.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та умовно-дострокового звільненнядо задоволення не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 82, 87 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_10