ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/857/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/777/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 березня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківське, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 травня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 березня 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 травня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги вказує на відсутність наміру переховування від слідства, оскільки до його затримання, саме він чекав на швидку допомогу та поліцію.

Вказує про неможливість впливу на свідків, так як вони вже допитані на досудовому розслідуванні, неможливість знищення доказів, оскільки вони вже зібрані та неможливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказує, що судом не було взято до уваги його хронічного захворювання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що із клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу сторона обвинувачення наводить лише перелік ризиків, такі як начебто обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги без доповнень та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим що як випливає із клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, свідки проживають в одному населеному пункті разом з обвинуваченим ОСОБА_6 , у зв`язку із чим, останній може здійснювати на них певний вплив шляхом залякування та погроз з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Також, колегія суддів вважає і доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , будучи на волі, може затягувати судовий розгляд шляхом своїх неявок до суду, враховуючи і той факт, що він проживає за межами м. Запоріжжя, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а доводи з приводу їх відсутності необґрунтованими.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Доводи з приводу наявності у обвинуваченого хронічного захворювання не беруться до уваги колегією суддів, оскільки даних про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , щоб унеможливлював продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Посилання обвинуваченого на те, що після вчинення злочину, він чекав на швидку допомогу та поліцію не можуть бути безумовними підставами для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 березня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 травня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/857/22