Житомирський апеляційний суд
Справа №296/665/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

20 грудня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

засудженого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі під час розгляду кримінальної справи за апеляціями засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 5; ст. 263 ч. 1; ст. 187 ч. 3 та ч. 4, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, 9, 12, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 13 КК України, ОСОБА_11 за ст. 187 ч. 4; ст. 115 ч. 2 п. 1, 2, 6, 12, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1 КК України, клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та негайного звільнення з під варти,

в с т а н о в и в:

В Житомирському апеляційному суді на розгляді перебуває кримінальна справа за апеляціями засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 за ст.185 ч.5; ст.263 ч.1; ст.187 ч.3 та ч.4, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 9, 12, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, 13 КК України, ОСОБА_11 за ст.187 ч.4; ст.115 ч.2 п.1, 2, 6, 12, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.1 КК України.

Засудженим ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та негайного звільнення з під варти, згідно якого він відбув більше 20 років позбавлення волі по даній кримінальній справі відповідно до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII. У зв`язку з наведеним він вважає, що відповідно до положень ст. 49 КК України та ст. 11-1 КПК України в редакції 1960 року строк давності притягнення до кримінальної відповідальності сплив, покарання у виді довічного позбавлення волі повинно бути відповідно до ч.4 ст. 49 КК України замінено на 15 років позбавлення волі, які він вже відбув. Тому він повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності та негайно звільнений з-під варти.

Захисник ОСОБА_9 підтримав вказане клопотання.

Прокурор не заперечував проти звільнення засудженого від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення його у чиненні злочину за ч.1 ст.263 КК України за строком давності, заперечивши при цьому у задоволенні в решті клопотання.

Перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та негайного звільнення з під варти, заслухавши думку учасників розгляду справи, апеляційний суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Доводи засудженого ОСОБА_8 про застосування положень ст.49 КК та ст.11-1 КПК України не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.1 п.п.1-5 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

- два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

- три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

- п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

- десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

- п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ч.4 ст.49 КК України питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, а саме з обвинувального висновку та вироку суду, ОСОБА_8 обвинувачується та засуджений за ч.5 ст.185, ч.1ст.263, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, пп.1,2,6,12,13, ч.2 ст.115, пп.1,2,6 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до статті 12 КК України вищезазначені злочини відносяться до тяжкого злочину (ч.1 ст.263 КК України) та особливо тяжких злочинів (ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, пп.1,2,6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, пп.1,2,6,12,13 ч.2 ст.115) та відповідно до ч.1 ст.49 КК України мають такі строки давності:

- ч.1 ст.263 КК України -10 років;

- ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, пп.1,2,6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, пп.1,2,6,12,13 ч.2, ст.115 КК України -15 років.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується та засуджений оскаржуваним вироком за вчинення вищезазначених злочинів які вчинені останнім в період: з 01.05.2002 05.05.2002р. (ч.5 ст.185 КК України); з 10.05.2002 12.05.2002 та в червні-липні 2010р. (ч.1 ст.263 КК України); на початку літа 2002р. (ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, пп.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України); та на весні 2012 року (ч.4 ст.187 ч.2 ст.15, пп.1,2,6,12,13 ч.2 ст.115 КК України)

Частиною третьою ст.49 КК України встановлено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З урахуванням вищенаведеного судова колегія вважає, що строки давності, на які посилається засуджений в своєму клопотанні як на такі, що минули, на даний час не спливли та підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності та з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання відсутні.

Доводи прокурора про можливість застосування до засудженого положень ст.ст. 49 КК України та 11-1 КПК України в ред. 1960 р. до злочину за ч.1 ст. 263 КК України також вбачаються колегії суддів хибними з огляду на те, що згідно обвинувального висновку та вироку суду першої інстанції мисливську рушницю ОСОБА_8 придбав шляхом викрадення в період часу з 01.05.2002 по 05.05.2002, в період часу з 10.05.2002 по 12.05. 2002 переробив її в обріз рушниці та в червні-липні 2010 року переніс її до будинку за місцем свого проживання, де 07.07.2012 в ході обшуку за місцем проживання вона була вилучена працівниками поліції. Таким чином період вчинення протиправних дій за ч.1 ст. 263 КК України, встановлених органом досудового розслідування та судом першої інстанції з01.05.2002 по 07.07.2012. При цьому десятирічний строк давності за обвинувальним висновком та вироком суду ОСОБА_8 було перервано вчиненням 01.07.2012 інших особливо тяжких злочинів щодо потерпілих Копитовських, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Посилання засудженого ОСОБА_8 на те, що він перебуває під вартою більше 10 років та з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII відбув більше 20 років позбавлення волі, що також на його думку із врахуванням положень ч.4 ст. 49 КК України є підставою для заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, які він вже відбув, та з огляду на це для негайного звільнення з-під варти, судова колегія визнає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону. При цьому відбуття особою відповідного терміну покарання не є умовою для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України.

Враховуючи вищенаведене судова колегія приходить до висновку, що в клопотанні засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11-1, 362 КПК України 1960 року, ст.49 КК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: