Справа № 755/5290/17 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2419/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахчисарай, Кримської обл., громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим VI скликання, повноваження якої припинено постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 №891-VII, у порушення п. 2 ч. 3 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум», перебуваючи в приміщенні сесійної зали Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, достовірно знаючи, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, діючи умисно, 06 березня 2014 року взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим, та проголосував за прийняття незаконного рішення, а саме постанову №1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», що відповідно до ст. 18 Регламенту Верховної Ради Автономної Республіки Крим допомогло створити кворум для роботи засідання Верховної Ради Автономної Республіки Крим, чим вчинив діяння, спрямоване на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.
Продовжуючи дії, спрямовані на проведення підривної діяльності проти України, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні сесійної зали Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, достовірно знаючи, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, діючи умисно, 11 березня 2014 року взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим, та проголосував за прийняття незаконного рішення, а саме постанови № 1727-6/14 «О Декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя», відповідно до якої «в случае если в результате предстоящего 16 марта 2014 года прямого волеизъявления народов Крыма будет прийнято решение о вхождении Крыма, включая Автономную Республику и города Севастополь, в состав России, Крым после референдума будет объявлен независимым и суверенным государством с республиканской формой правления», «Республика Крым как независимое и суверенное государство в случае соответствующих результатов референдума обратится к Российской Федерации с предложением о принятии Республики Крым на основе соответствующего межгосударственного договора в состав Российской Федерации в качестве нового субъекта Российской Федерации».

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні сесійної зали Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, діючи умисно, з метою зміни меж території України, а також сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, забезпечення функціонування незаконно створених органів, з мотиву сумніву у легітимності рішень Верховної Ради України, прийнятих після 21лютого 2014 року, 17 березня 2014 року взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим, та проголосував за прийняття незаконних рішень, а саме постанови № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым», а також постанови №1748-6/14 «О правопреемстве Республики Крым», у пункті 1 якої вказано, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва АДРЕСА_2 на срок полномочий до сентября 2015 года».
Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на проведення підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці держави, діючи умисно, 11 квітня 2014 року ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні сесійної зали Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, взяв участь на позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Государственный Совет Республики Крым», чим забезпечив його функціонування, де проголосував за прийняття незаконного рішення, а саме «Конституцию Республики Крым», відповідно до якої «Республика Крым является демократическим правовым государством в составе Российской Федерации, а территория Республики Крым является единой и неделимой и составляет неотъемлемую часть территории Российской Федерации».
Створення та діяльність на території України представницького органу іноземної держави, у якому працював ОСОБА_8 , призвели до зміни меж території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконно створених органів влади та правоохоронних органів.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України (у редакції статті від 08 квітня 2014 року №1183-VII) та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання та приведення даного вироку до виконання. Заходи забезпечення кримінального провадження було залишено без зміни та вирішено питання речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року та закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена допустимими, належними та переконливими доказами поза розумним сумнівом.

Сторона захисту вважає, що досліджуючи надані обвинуваченням докази, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх належність, тобто що до того, що надані стороною обвинувачення докази, без сумніву, свідчать про причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Звертає увагу, що даючи оцінку протоколам перегляду інтернет сторінок ЗМІ, які містили відомості про факт прийняття та ухвалення незаконним самопроголошеним органом Криму рішення, суд першої інстанції не врахував, що такі відомості не містять жодної вказівки на факт, що саме ОСОБА_8 приймав участь у незаконних голосуваннях та ухваленні незаконних рішень.
Крім того, жодне рішення, яке ухвалив незаконний самостворений орган Криму не містить посилання на співучасть або співавторство ОСОБА_8 у його прийнятті, відсутні будь які докази про факт голосування.
Захисник наголошує на тому, що оцінюючи вказані докази, місцевий суд лише припустив, що ОСОБА_8 , на той момент будучи депутатом ВР АРК, можливо приймав участь у голосуванні за вказані рішення.
Окрім цього, суд першої інстанції посилається на показання свідка ОСОБА_10 та обґрунтовує допустимість та належність доказів показань свідка тим, що його показання узгоджуються з відомостями, які є загальновідомі про ті обставини, які відбувались в період захоплення Криму та прийняттям незаконних рішень.
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про належність показань свідка про те, що ОСОБА_8 причетний до прийняття незаконних рішень, оскільки свідок бачив його і під час голосування.
Також зазначає, що свідок ОСОБА_10 повідомив, що особисто з обвинуваченим не знайомий, однак у зв`язку зі своєю професійною діяльністю був обізнаний про те, що такий депутат АР Криму фізично існує, при цьому зазначає, що свідку невідомо про персональне поіменне голосування за незаконні рішення, які на той час приймались, фактично стверджуючи, що йому невідомо, чи голосував ОСОБА_8 за ухвалення незаконних рішень.
Отже, сторона захисту вважає, що фактичні обставини справи та докази, надані стороною обвинувачення не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчиненого кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній безпосередньо показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.
Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який реально був забезпечений державою про що, зокрема, свідчить і подача апеляційної скарги на вирок суду першої
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_8 до слідчого (прокурора) (Т.1 а.с.159-181) та суду першої інстанції (Т.1 а. с. 83), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри (Т.2 а. с. 47-48, Т. 5 а.с. 165), свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.
Крім того, Київським апеляційним судом здійснювалися усі можливі та передбачені КПК України дії щодо повідомлення обвинуваченого про апеляційний розгляд, зокрема оголошення про судові засідання було розміщено як на загальнодоступних ресурсах апеляційного суду, так і в загальнодержавних виданнях газеті «Урядовий кур`єр» за 01 жовтня 2022 року.
Відтак, держава Україна, під контролем сторони захисту та суду, виконала всі можливі дії для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути засудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.
Вказана ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Натомість ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.
Захисник ТОСОБА_11 вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.
З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду, колегією суддів було прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Враховуючи викладене, колегія суддів має всі підстави для того щоб вважати, що наявні у кримінальному провадженні відомості свідчать про відмову ОСОБА_8 , який міг та повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає та захищати себе безпосередньо в такому суді, що свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.
Такі дії обвинуваченого колегія суддів розцінює як реалізацію ним свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п.п. «g» п. 3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, передбачену ч. 3 ст. 323 КПК України, колегія суддів, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції від 18 квітня 2014 року) передбачає кримінальну відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Вказане діяння проявляється в наступних формах об`єктивної сторони: переході на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунстві, надані іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, в чинній на момент його вчинення редакції, за обставин, визнаних судом першої інстанції встановленими, було доведено в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а саме:
- копією паспорту громадянина України (Т.3 а.с.9-13), який видано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму 02 жовтня 1998 року, серії НОМЕР_1 ; вказаний доказ підтверджує громадянство обвинуваченого;
- прийнятою Верховною Радою АР Крим, з посиланням як на правову підставу на п.7 ч.1 ст.18, п.3 ч.2 ст.26 Конституції Автономної Республіки Крим, Постановою «Про проведення загальнокримського референдуму» від 6 березня 2014 року №1702-6/14 складається з 11 статей і нею оголошується початок процедури входження АР Крим до складу РФ як суб`єкта РФ та передбачено 16 березня 2014 року проведення загальнокримського референдуму, на якому вирішуватиметься питання про возз`єднання Криму з Росією (зупинила свою дію 07 березня 2014 року на підставі Указу Президента України);
- прийнятою Верховною Радою АР Крим Постановою «Про Декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим і міста Севастополь» від 11 березня 2014 року №1727-6/14;
- прийнятою від імені Верховної Ради АР Крим Постановою «Про незалежність Криму» від 17 березня 2014 року №1745-6/14;
- прийнятою від імені Верховної Ради АР Крим Постановою «Про правонаступництво Республіки Крим» від 17 березня 2014 року №1748-6/14;
- прийнятою «Державною радою Республіки Крим» 11 квітня 2014 року «Конституцією Республіки Крим»;
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину.
Оскільки жодною із сторін кримінального провадження не було заявлено клопотання про повторне дослідження вказаних доказів, колегія суддів не вправі надавати їм іншої правової оцінки, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.
Вказана позиція кореспондує із думкою, висловленою Верховним Судом в Постанові по справі № 235/6552/15-к від 25 червня 2019 року.

Посилання захисника на те, що фактичні обставини справи та докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, усі надані в підтвердження вини ОСОБА_12 стороною обвинувачення докази, зокрема, й загальнодоступні джерела інформації судом першої інстанції були оцінені за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, були визнані належними та допустимими.
Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність Верховної Ради АР Крим та «Державної ради Республіки Крим» за участю ОСОБА_8 , як депутата Верховної Ради АР Крим, шостого скликання, достовірними доказами обвинувачення.

Воєнна окупація невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим мала відкритий характер, а тому ОСОБА_8 , як представник органу місцевого самоврядування, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у висунутому йому обвинуваченні за ч.1 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України у виді надання іноземній державі допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.
Також колегія суддів вважає безпідставними є доводи захисника про те, що протоколи огляду інтернет-ресурсів є недопустимими та неналежними доказами, оскільки здобуті в порядку, не передбаченому КПК та не підтверджують існування факту, що саме ОСОБА_8 приймав участь у незаконних голосуваннях та ухваленні незаконних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПКслідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як вбачається з досліджених в суді першої інстанції протоколів огляду інтернет-видань від 16 лютого 2015 року інтернет-сайтах щодо діяльності депутата Верховна Рада Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 (Т.2 а.п.17-19), 28 липня 2015 року сайт відео канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 », під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Т.2 а.п.200-2208), 29 липня 2016 року сайт YouTube відео канал «Время новостей», репортаж « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (Т. 2 а.п.209-217) та додатків до них у виді персональних даних про депутатів Верховної Ради АР Крим, серед таких значиться ОСОБА_8 , 1965 р. н., який обираний до Верховної Ради АР Крим, одномандатним мажоритарним виборчим округом №18, депутат від Кримської республіканської організації «Партія регіонів», 2010-2015 року депутат VI скликання, після перейменування Верховної Ради Автономної Республіки Крим в Государственный совет Республики Крым.
Підстав для визнання вищевказаних протоколів, якими здійснено огляд інтернет- сайтів недопустимими і неналежними доказами колегія суддів не вбачає, оскільки це офіційні інтернет-сайти «органів влади» «Республіки Крим», загальнодоступні в мережі Інтернет.
Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПКта зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, із показань, допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_10 вбачається, що з 1998 року свідок працював у регіональній, на території АР Крим, Чорноморській телерадіокомпанії на різних посадах журналіст, продюсер, головний редактор тощо. Обвинуваченого особисто не знав, лише як публічну особу депутата Верховної Ради АР Крим, VI скликання, у зв`язку із здійсненням журналістської діяльності. Також бачив ОСОБА_8 на відео серед інших депутатів, які голосували за проведення референдуму, приєднання Криму до Росії, прийняття нової Конституції. Також показав, що депутатам, які приймали участь у парламентських засіданнях та голосуваннях із приводу прийняття рішень, ніхто не погрожував і ні до чого не примушував.
Показанням даного свідка, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку. Так, свідок при дачі показань утримумався від самостійних оціночних суджень, відповіді такого характеру давав лише на запитання учасників процесу, не висловлював припущень з тих обставин, очевидцем яких не був чи вже не пам`ятає.
Тому доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про належність показань свідка ОСОБА_10 є безпідставними.
Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши діюче законодавство України, та правильно пройшов до висновку щодо доведення поза розумним сумнівом те, що громадянин України ОСОБА_8 , будучи колишнім депутатом Верховної Ради АР Крим, шостого скликання, перебуваючи 17 березня 2014 року у приміщенні Верховної Ради АР Крим за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, особисто взяв участь у незаконному засіданні Верховної Ради АР Крим, повноваження якої були припинені, тим самим забезпечив кворум вказаного засідання, на якому були прийняті явно незаконні рішення постанови №1745-6/14 «Про незалежність Криму» та №1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим» Крім того, громадянин України ОСОБА_8 , будучи колишнім депутатом Верховної Ради АР Крим, шостого скликання, перебуваючи 11 квітня 2014 року у приміщенні Верховної Ради АР Крим за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, особисто як «депутат» взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна рада Республіки Крим», чим забезпечив його функціонування та своїм голосуванням забезпечив одноголосне прийняття в числі 88 колишніх депутатів Верховної Ради АР Крим, шостого скликання, повноваження якої були припинені, явно незаконного рішення «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта іншої держави РФ, яка окупувала та незаконно анексувала територію АР Крим. Вказаними умисними діями ОСОБА_8 порушив вимоги ст.ст.5, 19, 68, 72, 73 Конституції України, ст.ст.1, 3, 9, 10 Закону України «Про Верховну Раду АР Крим», оскільки як колишній депутат Верховної Ради АР Крим взяв участь у створенні та діяльності на території України нелегітимного представницького органу «Державна рада Республіки Крим», як його «депутат», що призвело до фактичної зміни території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації АР Крим з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а також забезпечило становлення та належне функціонування незаконно створених окупаційних правоохоронних органів РФ, органів законодавчої, виконавчої, судової влади РФ, надавши тим самим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, державній та економічній безпеці України.
Таким чином, усі викладені в апеляційній скарзі доводи захисника, фактично, уже були перевірені під час розгляду в суді першої інстанції, і їм була надана належна правова оцінка.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника- без задоволення.
Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Справа № 755/5290/17 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2419/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів:
ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахчисарай, Кримської обл., громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Враховуючи те, що виготовлення повного тексту ухвали потребує значного часу, колегія суддів вважає за можливе відповідно до ст.376 КПК України оголосити резолютивну частину ухвали у наступній редакції:
Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без адоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Проголошення повного тексту ухвали відбудеться 07 жовтня 2022 року, о 15 год. 00 хв.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4