ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/296/23 Номер провадження 11-кп/814/1673/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії засудженоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лозова Харківської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, засудженої вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» та голови спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове її звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджена ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким звільнити її від відбування призначеного покарання умовно-достроково.

При цьому зазначає, що поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, працює в їдальні кухонним працівником і після народження дитини.

Вказує про дотримання правил поведінки та внутрішнього розпорядку, за що має два заохочення та не має стягнень.

Наголошує, що народила трьох дітей, стосовно яких не позбавлена батьківських прав, а наймолодша дитина, 2021 року народження, перебуває разом з нею в установі відбування покарань.

Стверджує про наявність міцних соціальних зв`язків.

Вважає, що наявність судимостей не свідчить про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання в даному випадку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апеляційної скарги засудженої про наявність підстав для її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_8 вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року засуджена за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Під час її утримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» характеризувалась посередньо, заохочень не мала.

Після переведення до Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» засуджена дійсно зарекомендувала себе з позитивної сторони, отримала заохочення, працевлаштована кухонним працівником, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, та залучена до реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженої, відповідно до ст.9 КВК України, є її обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається з оцінювань засудженої щодо доцільності застосувань заходів заохочення, проведеного головою дисциплінарної комісії установи ОСОБА_9 та заступником начальника відділу ОСОБА_10 , поведінка засудженої була лише задовільною.

При цьому ОСОБА_8 участь в безоплатних роботах та самодіяльних організаціях виправної колонії приймає не постійно, а періодично, перше заохочення застосовано незадовго до виникнення у неї права на права на умовно-дострокове звільнення, а друге безпосередньо перед направленням відповідного подання до суду.

Також місцевий суд обґрунтовано звернув увагу, що ОСОБА_8 раніше звільнялась умовно-достроково від відбування покарання, проте належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову відбуває покарання за умисний корисливий злочин, вчинений у стані алкогольного сп`яніння до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Наведені обставини свідчать, що у поведінці засудженої дійсно мають місце позитивні тенденції, проте ОСОБА_8 не досягла такого стану, за якого від неї не доводиться очікувати в майбутньому нових кримінальних правопорушень, а відбутий строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для твердження про її виправлення.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2023 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4