ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/967/20 Номер провадження 11-кп/814/552/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000288 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 04 травня 2020 року близько 10 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , проник на територію домоволодіння з тильної сторони через двері, які не були зачинені на замок, а потім до підсобного приміщення, яке не було зачинене, звідки таємно викрав колун для рубки дров вартістю 256 грн, що належить потерпілому ОСОБА_9 .

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання та звільнити від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

При цьому зазначає, що призначене судом покарання є занадто суворим та не відповідає даним про особу обвинуваченого, який визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Стверджує про відсутність у кримінальному провадженні обставин, що обтяжують покарання.

Вказує про критичне ставлення ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину та осуд власної поведінки.

Наголошує, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України не надано оцінки доводам обвинуваченого стосовно відсутності перешкод у вільному доступі до місця вчинення крадіжки, що свідчить про відсутність сховища.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Факт викрадення обвинуваченим майна у потерпілого ОСОБА_9 за обставин, встановлених у вироку суду, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки крадіжки- проникнення у інше приміщення, є необґрунтованими.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).

При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому.

Із суб`єктивної сторони проникнення вчинюється обов`язково з метою крадіжки.

При інкримінуванні «проникнення» важливим є факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому.

Така позиція узгоджується з викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18) висновком щодо застосування такої норми права, як кваліфікуюча ознака «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище».

Як встановив суд першої інстанції, і ніким не оспорюється, що ОСОБА_8 , скориставшись тим, що двері не зачинені, проник спочатку на територію домоволодіння, а потім до підсобного приміщення, звідки таємно викрав господарський інвентар.

За таких обставин висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки, поєднаної із проникненням у інше приміщення, і кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України є правильними.

Більше того, і сам обвинувачений під час судового засідання беззаперечно визнав себе винуватим у межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, розумів зміст фактичних обставин, які ніким не оспорюються, добровільно висловлював свою позицію відносно визнання вини у вчиненні злочину, а тому суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, при цьому належним чином роз`яснив сторонам наслідки такого рішення.

Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу, враховує обставини, що пом`якшують покарання та обставини, які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є непереконливими.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання

Мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому законом в даному випадку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, у тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник,

Твердження захисника про відсутність обставин, що обтяжують покарання, є неприйнятними, оскільки ОСОБА_8 вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, маючи незняту та непогашену судимість за умисні злочини, а тому суд, відповідно до приписів ст.34 КК України, обґрунтовано вказав про наявність рецидиву кримінальних правопорушень.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який не працює, постійного місця проживання не має, характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та через декілька днів після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив крадіжу з проникненням в інше приміщення, місцевий суд дійшов правильного висновку про неможливість застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4