1Справа № 335/1971/23 1-кп/335/512/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2023 за № 0000203 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балки, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді старшого стрільця 2 стрілецького відділення, 3 стрілецького взводу, 3 стрілецької роти, у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді старшого стрільця, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, без передбаченого законом дозволу, у квітні 2022 року, більш точний час встановити в ході досудового розслідуванням не виявилось за можливе, перебуваючи у зоні бойових дій у с. Темирівка, Гуляйпільського району, Запорізької області, незаконно, шляхом привласнення знайденого, придбав бойову ручну наступально осколкову гранату РГН з бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ, після чого почав незаконно зберігати вказані предмети при собі.

Далі, у квітні 2022 року, більш точний час встановити в ході досудового розслідуванням не виявилось за можливе, ОСОБА_4 , незаконно переніс вказаний боєприпас з території с. Темирівка, Гуляйпільського району, Запорізької області, до місця свого мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де незаконно зберігав його до моменту вилучення працівниками поліції 09 лютого 2023 року.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу

Під час досудового розслідування, 28.02.2023, між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , та підозрюваним на той час ОСОБА_4 , за участю у порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263КК України, за обставин, які викладені у повідомленні про підозру.

Сторони в угоді погодили покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України, та звільненням його від відбування покарання строком на 1 рік. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав угоду, яка укладена між ним та обвинуваченим, просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання, вирішити питання речових доказів у кримінальному провадженні та стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертизи.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладеної угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості судом.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що угода підписувалася у його присутності, за ініціативою його підзахисного, вона відповідає вимогам КПК України та КК України, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд доходить до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, а також тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, та його дії судом кваліфіковані, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд також визнає обставиною, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений ОСОБА_4 приймає безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін угоди або інших осіб.

При цьому, у ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які можуть бути застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, що також було узгоджено прокурором та обвинуваченим у п. 6 вказаної угоди.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню була проведена комплексна хіміко-вибухотехнічна експертиза, висновок експерта №КСЕ-19/108-23/1829 від 17.02.2023, який покладено в основу обвинувачення, то процесуальні витрати в сумі 1887 грн. 80 коп. на залучення експерта підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст.373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена 28.02.2023 між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, наразі прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000203 від 09.02.2023.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки на період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення комплексної хіміко-вибухотехнічної експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривні 80 копійки.

Після набрання вироком суду законної сили, бойову ручну гранату РГН з бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ, яку передано на зберігання до камери схову ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинувачуваним про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1