ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/643/23 Справа № 174/224/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилась у м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянки України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, що вона щиросердечно розкаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Вказує, що цивільний позов по справі відшкодовано в повному обсязі, викрадені речі добровільно видані слідству, не враховано позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченої не має.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 01 травня 2022, о 17 год. 35 хв., знаходячись в торговій залі магазину «Продукти-147» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: провулок Соборний, 2, в м. Вільногірську Кам`янського району Дніпропетровської області, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на власну користь, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу викрала з торгових стелажів майно, яке належить ТОВ «АТБ-маркет», а саме: одну пляшку бренді «Шабо Х.О 8 років виноградний витриманий 40% об ск/бут» ємністю 0,5 л., вартістю 238,75 грн. та одну пляшку лікеру "Sheridant" 15,5% об ск/бут ємністю 0,5 л., загальною вартістю 813,35 грн., та. поклавши викрадене до сумки через плече, яку мала при собі, оминувши каси та не розрахувавшись за вищевказаний товар, вийшла з торгівельного залу магазину «Продукти-147» ТОВ «АТБ-Маркет», після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «АТБ-маркет» матеріальний збиток на загальну суму 813,35 грн.

Повторно, 04.05.2022, близько 20 год. 04 хв., тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 знаходилась в приміщенні торгівельної зали магазину «Продукти-147» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: провулок Соборний, 2, в м. Вільногірськ Кам`янського району Дніпропетровської області, а саме у відділу продажу кави та чаю, де в цей час у неї раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на полицях вказаного магазину та належить ТОВ «АТБ-Маркет».

У той же день, тобто 04.05.2022, о 20 год. 08 хв., ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельної зали магазину «Продукти-147» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: провулок Соборний, 2, в м. Вільногірськ Кам`янського району Дніпропетровської області, а саме у відділі продажу кави та чаю, впевнившись, що за її злочинними діями не спостерігають сторонні особи, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на власну користь, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу викрала з торгових стелажів майно, яке належить ТОВ «АТБ-маркет», а саме: «Освітлювач до кави 200 г Coffee-mate м/уп», вартістю 43,47 грн., «Кава 280г JacobsMonarch розчинна сублімована м/уп», вартістю 327,05 грн., «Насіння соняшнику 170 г Лідер снек Справжня лакомка смажене не солоне м/уп», вартістю 33,40 грн., а загальною вартістю 403,92 грн. та поклавши викрадене до сумки через плече, яку мала при собі вийшла з торгівельного залу магазину ТОВ «АТБ-маркет» через «вхід» до зазначеного торгівельного залу, оминувши каси та не розрахувавшись за вищевказаний товар, після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «АТБ-маркет» матеріальний збиток на загальну суму 403,92 грн.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 у вищезазначеній частині кваліфіковані у вироку за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену та її захисника, які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України та доведеність її вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються суворості призначеного покарання та необхідності його помякшення, колегія суддів зважає на те, що за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним корисливим злочином; дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, втім є раніше неодноразово судимою за аналогічні злочини, офіційно не працевлаштована, за місцем проживання характеризується посередньо; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, та наявність обставини, що її пом`якшує, якою визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років, втім з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цієї обвинуваченої та попередження нових злочинів, а належних і достатніх підстав для його пом`якшення за видом та/або розміром, що в даному випадку є можливим виключно із застосуванням положень ст. 69 КК України, не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не знаходить їх переконливими.

Так, згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку, відомості про особу ОСОБА_7 свідчать про неможливість виправлення її без реального відбування покарання.

Колегія суддів із цим висновком погоджується з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні останню засуджено за те, що вона, відбувши покарання за вчинення аналогічного злочину, маючи не зняту і не погашену судимість, через короткий проміжок часу вчинила новий умисний корисливий злочин. Таким чином, незважаючи на реальне відбуття нею покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробила та навіть за таких обставин її виправлення досягнуте не було, що свідчить про стійкість її протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість її особи.

Згідно досудової доповіді органу пробації, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе лише у винятковому порядку, за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, оскільки ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є високим (т. 1 а.с. 121-123).

Також ОСОБА_7 є особою, раніше багаторазово судимою за вчинення корисливих посягань на чуже майно, та у минулому вже звільнялася від відбування покарання за правилами ст. 75 КК України з випробуванням, втім вчинила новий злочин у період іспитового строку, що потягло призначення їй покарання за наступним вироком суду із застосуванням положень ст. 71 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування нею призначеного покарання та про відсутність підстав для звільнення цієї обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Також колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки не вбачає наявності декількох обставин, що пом`якшують її покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені нею обставини та відомості про її особу у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Твердження обвинуваченої щодо міцності соціальних зв`язків та наявність утриманців є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, легального джерела доходу не має, не одружена, крім того відповідно до повідомлення служби у справах дітей ДСГП Вільногірської міської ради ОСОБА_7 власних дітей не утримує, разом з ними не проживає та щодо встановлення способів участі у їх вихованні до служби не зверталась.

Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованої їй ч. 4 ст. 185 КК України, втім з реальним його відбуванням.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4