ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3784/22 Справа № 180/294/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000429 від 17.11.2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Златоуст, Челябінської області, Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід відносно відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання з 17.11.2021 року.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

17 листопада 2021 року приблизно у період часу з 14:00 години по 19:00 годину ОСОБА_9 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 перебували в приміщенні кімнати квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

17 листопада 2021 року приблизно в період часу з 14:00 годин по 19:00 годину у ОСОБА_8 на грунті побутової сварки з ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_9 , тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , взяв до рук побутовий ніж та, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої, наніс п`ять ударів в область грудної клітини, один удар в область черевної стінки та чотири удари в область спини ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 236-Е від 18 листопада 2021 року у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 5 проникаючих колото-різаних поранень передньої стінки грудної клітини з ушкодженням легень, серцевої сорочки, правого передсердя; проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням правої частки печінки; чотирьох проникаючих колот-різаних поранень спини з ушкодженням аорти, діафрагми, лівої легені, лівої ниркової артерії, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (на підставі п.2.1.3.й,о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6), перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 наступила від проникаючих колото-різаних поранень передньої стінки грудної клітини, спини і черевної порожнини з пошкодженням легень, серця, аорти, печінки, лівої ниркової артерії, які супроводжувалися масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею, та ускладнилися розвитком гострої крововтрати, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності своєї вини у скоєні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій за ч.1 ст.115 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання до мінімально можливого, до 7 років позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він погодився на спрощений порядок судового розгляду справи без участі потерпілої та свідків. На його переконання, на час вчинення злочину він перебував у стані сильного душевного хвилювання. Також просить врахувати стан його здоров`я, а саме захворювання на туберкульоз кісток, туберкульоз легенів та епілептичні напади.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка наполягала на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

При цьому доведеність вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряється.

На переконання колегії суддів твердження апелянта про вчинення ним злочину у стані сильного душевного хвилювання, тобто про наявність ознак злочину, передбаченого ст.116 КК, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, з огляду на таке.

Об`єктивна сторона вбивства за ст.116 КК характеризується: 1) діями - посяганням на життя іншої особи; 2) наслідками у вигляді смерті людини; 3) причиновим зв`язком між зазначеними діями та наслідком, а також 4) часом і певною обстановкою вчинення злочину.

У пункті 23 постанови Пленум Верховоного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначив, що необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст.116 КК є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними. Фізіологічний афект не розглядається як медичний критерій неосудності, оскільки не є видом іншого хворобливого стану психіки. Така особа є, по суті, обмежено осудною (ст.20 КК). Фізіологічний афект потрібно відрізняти від патологічного афекту, який є тимчасовим розладом психічної діяльності, що слугує підставою для визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК). Для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, має проводитися судово-психіатрична експертиза.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Між тим, матеріали провадження не містять доказів того, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 виникли внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілої ОСОБА_9 .

Не містять таких відомостей й висновки судово-психіатричного експерта № 48 від 04.02.2022 року за результатами якої встановлено, що ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад душевної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в цей час психічні й поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. За своїм психічним станом в період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових медичних заходів не потребує (а.с.172-174).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, яке відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно - як такий, що зловживає алкоголем, є агресивним.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК пом`якшує покарання, суд визнав щире розкаяння обвинуваченого. Разом з цим обставинами, які відповідно до ст.67 КК, обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних та близьких відносинах; скоєння злочину в стані алкогольного сп' яніння.

Водночас суд не визнав пом`якшуючою обставиною те, що ОСОБА_8 на даний час хворіє на туберкульоз кісток та туберкульому легень, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження. Таких підтверджень стороною захисту не надано й суду апеляційної інстанції.

Таким чином, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі, яке не є максимальним за санкцією ч.1 ст.115 КК- є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року відносно нього за ч.1 ст.115 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою у той саме строк з дня вручення копії рішення апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14