13.01.2023 Справа № 756/3808/22
Справа №756/3808/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» січня 2023 року

Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.320 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Оболонського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000111 від 15.07.2021 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 320 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Захисником у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування у кримінальному провадженні внаслідок незаконного/безпідставного зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук.

Крім того, захисником було подано доповнення до клопотання в частині скасування постанови старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 04.03.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук.

Під час досудового розслідування СВ Оболонського УП, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, безпідставно винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук, що призвело до направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 до Оболонського районного суду м. Києва поза межами строку досудового розслідування.

Зазначені обставини, на думку сторони захисту, дають підстави для звернення під час підготовчого судового засідання з клопотанням про скасування постанови від 04.03.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук та закриття кримінального провадження у зв`язку із направленням обвинувального акту поза межами строку досудового розслідування.

Так, у порушення вимог ч.4 ст.280 КПК України, копія постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук від 04.03.2022 у кримінальному провадженні стороні захисту не направлялась. Про існування вказаної постанови стало відомо під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у порядку ст.290 КПК України, що унеможливило її оскарження слідчому судді під час досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженою прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 від 04.03.2022 (надалі - оскаржувана постанова), досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000111 зупинено та підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук, у зв`язку з переховуванням останньої від слідства.

У той же час, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про ухилення/переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та сама підозрювана в розшук взагалі не оголошувалася.

Вищевикладене підтверджується: 1) листом (відповідь на адвокатський запит) Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 09.09.2022 за №227аз/27/01/3-2022, в якому зазначено, що згідно даних інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», ОСОБА_6 у державному розшуку не перебувала та станом на 08.09.2022 не перебуває; 2) листом (відповідь на адвокатський запит) Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 07.09.2022 №5149/125/51/04-2022, в якому зазначено про те, що матеріали по здійсненню розшуку ОСОБА_6 не направлялись.

За таких обставин, на думку сторони захисту, оскаржувана постанова підлягає скасуванню судом у підготовчому судовому засіданні.

16.02.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.320 КК України.

04.03.2022 постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та, в подальшому, постановою від 24.05.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000111 від 15.07.2021 затверджено прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 30.05.2022 та 31.05.2022 направлено до Оболонського районного суду м. Києва.

Статтею 219 КПК України встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000111 становить два місяці з моменту повідомлення особі про підозру, тобто з 16.02.2022 та мав бути завершеним 16.04.2022, а отже обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 надійшов до Оболонського районного суду м. Києва поза межами досудового розслідування у кримінальному провадженні, з урахуванням безпідставності зупинення досудового розслідування.

Наводячи відповідну практику Верховного Суду, захисник просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Обвинувачена підтримала клопотання захисника в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Прокурором було подано письмові заперечення на клопотання сторони захисту, крім того, в судовому засіданні прокурор категорично заперечував проти заявлених клопотань, вказавши, що вони необґрунтовані та не відповідають фактичним обставинам, повідомив, що офіційним підтвердженням оголошення особи в розшук являються відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000111 від 15.07.2021, дійшов такого висновку.

Фактично захистом перед судом поставлене питання: з`ясувати чи підлягає скасуванню постанова слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук та чи направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 до суду в межах строку досудового розслідування.

Відповідаючи на ці питання та дослідуючи докази в цій частині, судом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на переховування підозрюваної ОСОБА_6 від слідчого чи прокурора, відсутні відомості про заведення оперативно-розшукової справи, надання доручень оперативним підрозділам на розшук підозрюваної.

Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000111 також не містить будь-яких даних про здійснення розшуку підозрюваної чи переховування останньої від слідчого чи прокурора.

З реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що 04.03.2022 слідчим, за погодженням з прокурором, винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, а 24.05.2022 постановою слідчого досудове розслідування відновлено та цього ж дня підозрюваній повідомлено про завершення досудового розслідування.

При цьому, сторона захисту наполягає, що оскаржувана постанова від 04.03.2022 містить формальний характер, стороні захисту не направлялася, фактично розшук не оголошувався та не проводився, оскільки підозрювана не переховувалась, на що вказує офіційна відповідь на адвокатський запит від Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України.

Аналіз положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України 03.08.2017 № 676 показав, що розпорядником системи ІПНП є Національна поліція України. Отже, саме Національна поліція є центральним органом виконавчої влади уповноваженим на вчинення дій, пов`язаних з внесенням відомостей, що формуються у процесі провадження оперативно-розшукової діяльності до бази даних, що входить до єдиної інформаційної системи МВС.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення про Департамент інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2020 № 77, ДІАП здійснює інформаційно-аналітичну та інформаційно-пошукову діяльність поліції, забезпечує інтероперабельність при формуванні електронних інформаційних ресурсів, що утворюються в процесі службової діяльності поліції, функціонуванні та розвитку інформаційних технологій, систем зв`язку та телекомунікаційних мереж.

Отже, твердження прокурора про те, що належними доказами оголошення та перебування підозрюваної особи в розшуку є відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань не узгоджується з вимогами законодавства в цій частині.

Іншого сторонами не повідомлено та доказів суду не надано.

Щодо скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної в розшук, можливості закриття справи із підстав зазначених стороною захисту.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення ч. 1 ст. 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно зі статтею 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК України).

Нормами частини 4 статті 115 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

У відповідності до частини 1 статті 219 Кримінального процесуального кодексу України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами статті 219 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (частина 5 статті 219 Кримінального процесуального кодексу України).

Існують об`єктивні причини, які зумовлюють неможливість продовження досудового слідства і вимагають його зупинення. Перелік підстав є вичерпним. До них належать стаття 280 КПК України, зокрема:

- підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком;

- оголошено в розшук підозрюваного;

- слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування;

- наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Перелік названих підстав є вичерпним. Будь-які інші обставини, які також перешкоджають продовженню досудового розслідування (тривале проведення експертизи, від`їзд підозрюваного у відрядження або за кордон, хвороба потерпілого, свідка) не є підставами для зупинення досудового розслідування. У цих випадках, якщо строк досудового розслідування закінчується, вноситься клопотання про його продовження у встановленому законом порядку.

Зупинення розслідування на підставі пункту 2 частини першої статті 280 КПК України можливе лише після додержання таких умов:

- особа повинна бути повідомлена про підозру;

- слідчий, дізнавач зобов`язані виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження підозрюваного (частина друга статті 280 КПК України);

- слідчий, прокурор оголосив розшук підозрюваного (стаття 281 КПК України). Про оголошення розшуку виноситься або окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, дізнавача за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а копія постанови надсилається сторонам кримінального провадження.

Після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, коли підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва, припинено чи скасовано воєнний стан), або наявна можливість подальшого проведення досудового розслідування за таких умов, а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Копія постанови про відновлення досудового розслідування надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з частиною 5 статті 294 Кримінального процесуального кодексу України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8,10 частини першої або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.

У постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 344/6630/17 Верховний Суд України констатував, що закон пов`язує закінчення досудового розслідування з ухваленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У § 1 гл. 24 КПК України розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України справа № 711/3111/19: «перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК України, а також виконання ним приписів статті 219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до частини 1 статті 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Аналогічні висновки зроблені у постановах ККС/ВС від 29.11.2021 року, справа № 405/3805/20, від 01.07.2021, справа № 752/3218/20, від 07.12.2021 року справа № 946/1753/20, від 26.05.2020 у справі №556/1381/18, від 26.05.2020 у справі №712/6375/18.

Щодо незаконності постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук.

Суд не бере до уваги доводи прокурора про те, що підозрювана ОСОБА_6 переховувалася від органу досудового розслідування, оскільки матеріали справи доказів такого не містять, та прокурором у судовому засіданні не надано.

Крім того, вказані доводи відомі прокурору лише зі слів слідчого та у повному обсязі протирічать даним, що містяться у матеріалах провадження.

Так, стороною захисту надано суду лист-відповідь на запит адвоката від Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 09.09.2022 за №227аз/27/01/3-2022, в якому зазначено, що згідно даних інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», ОСОБА_6 у державному розшуку не перебувала та станом на 08.09.2022 не перебуває.

Таким чином, стороною захисту доведено факт незаконного винесення постанови від 04.03.2022 про оголошення ОСОБА_6 в розшук, а також незаконного зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №?0000111 від 15.07.2021.

У своєму взаємозв`язку, вказане породжує обґрунтований сумнів щодо правдивості зазначеного слідчим/прокурором, оскільки містить в собі суперечності та протиріччя.

Враховуючи те, що прокурор наполягає на тому, що слідчим було викликано підозрювану на допит 04.03.2022, а остання не з`явилася, що свідчить про переховування від слідства, суд вважає за необхідне додатково проаналізувати вказані доводи через призму обґрунтованого сумніву.

Й хоча вказаний інститут більше розповсюджується на доведеність вини особи у вчиненні злочину, суд, застосовує вказаний принцип у більш широкому значенні, оскільки, на думку суду, він розповсюджується на усі стадії кримінального переслідування особи.

Так, у рішенні Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Системний аналіз змісту положень КПК в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення. Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на сторону обвинувачення.

Проаналізувавши доводи прокурора, суд встановив, що вказане ним не є дійсним та доведеним з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

У даній справі прокурор фактично переклав на підозрювану обов`язок того, що остання має довести, що не переховувалась від слідчого замість того, аби довести суду, що слідчий, у відповідності до вимог КПК України, неодноразово викликав підозрювану, направляв повістки про виклик чи надавав доручення оперативним підрозділам на установлення місцезнаходження ОСОБА_6 чи заводив оперативно-розшукову справу та фактично оголошував в розшук, що слугувало підставою для зупинення досудового розслідування, що є неприпустимим та протирічить зазначеним вище нормам.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати певний факт доведеним поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК повинна враховуватися при застосуванні кримінального процесуального законодавства України. Так, ЄСПЛ вважає, що доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються при визначенні кримінальної відповідальності і має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення по справах "Козинець проти України", "Авшар проти Туреччини", "Севтап Везнедароглу проти Туреччини").

Суд враховує, що згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Суд також приймає до уваги, що у кримінальному процесі реалізація принципу справедливості полягає в обов`язку правоохоронних органів установити об`єктивну істину у справі, забезпечити законні права та інтереси учасників процесу, дотримуватись принципу презумпції невинуватості, правильно кваліфікувати дії обвинуваченого, не допускаючи упередженого, необ`єктивного підходу до розв`язання справи, забезпечити учасникам процесу рівні можливості в дослідженні доказів і захисті своїх прав, неухильно додержуватись закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був підданий покаранню, що відповідає його діянню, і жоден невинуватий не був притягнутий до відповідальності.

Не може суд й звернути увагу на те, що ст. 22 КПК України, передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Змагальність у кримінальному провадженні - це процесуальний режим, який є сукупністю організаційних та функціональних правових положень, що передбачає таку побудову процесу з`ясування обставин кримінального провадження та його вирішення, щоб сторони кримінального провадження могли скористатися достатньою сукупністю процесуальних засобів задля представлення, доказування своїх правових позицій, спростування інших правових позицій, а суд на підставі цього був спроможний законно та справедливо вирішити правовий спір по суті, максимально врахувавши та знайшовши при цьому оптимальний баланс між усіма приватними та суспільними інтересами.

У даному кримінальному провадженні, суд, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 22 КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Жодних доказів того, що сторона захисту умисно зволікала та не оскаржувала під час досудового розслідування постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, прокурором не надано, про поштове направлення з відміткою про вручення вказаної постанови підозрюваній чи її захиснику матеріали кримінального провадження не містять.

Також судом береться до уваги й те, що вказана постанова слідчого не підлягала оскарженню під час досудового розслідування, оскільки в день відновлення досудового розслідування одночасно було оголошено про його завершення, а тому доводи щодо незгоди з постановою слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження.

Судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000111 зупинено 04.03.2022 на підставі того, що підозрювана ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування, однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, що свідчили б про здійснення виклику підозрюваної, неприбуття підозрюваної за викликом без поважної причини, а також вжиття слідчим дій, направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 .

Відкидаючи доводи прокурора, суд керується ст. 8 та 9 КПК України, які передбачають, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, що відповідає принципу законності. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Загалом, викликає занепокоєння позиція прокурора, який, як на доказ своїх доводів перед судом, посилається виключно на слова слідчого та відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань як належний доказ законності зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні, ігноруючи вимоги КПК України, яким передбачено здійснення викликів, приводів до того, як оголосити особу в розшук.

Відсутність підстав для розшуку особи свідчить лише про той факт, що це було штучною передумовою безпідставно зупинити досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Більш того, суд звертає увагу, що положеннями частини 4 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, прокурору надані повноваження, щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків досудового розслідування після оголошення особі про підозру, що свідчить про те, що саме процесуальний керівник наділений чинним процесуальним законодавством повноваженнями та обов`язком слідкувати за дотриманням процесуальних строків під час проведення досудового розслідування. Прокурором ці повноваження реалізовані не були.

За таких обставин, суд дослідивши матеріали, що надані сторонами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає за необхідне скасувати постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, а провадження у справі закрити, адже інше рішення суду, з урахуванням позиції сторони обвинувачення, є неприйнятним, у силу норм ст. 2 КПК України.

При цьому, судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні 16.02.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 320 КК України, та повідомлено останній про необхідність прибути до слідчого 04.03.2022 для проведення слідчих дій.

При цьому, суд звертає увагу на загально відомий факт, що відповідно до Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в зв`язку з початком військової агресії Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Також є загально відомим фактом, що з 24.02.2022 по 04.03.2022 включно в м.Києві та Київській області проходили активні бойові дії пов`язані із воєнною агресією з боку російської федерації.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 має на утриманні малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Прокурор обґрунтовуючи законність постанови слідчого від 04.03.2021 про оголошення ОСОБА_6 в розшук посилається на введення в Україні воєнного стану.

Проте, на думку суду та зважаючи на викладені вище обставини неявка ОСОБА_6 04.03.2022 до слідчого є об`єктивною необхідністю убезпечити своїх малолітніх дітей від реальної загрози їх здоров`ю та життю. Ігнорування органом досудового розслідування норм ст. 281 КПК України, а саме те, що до оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження, на думку суду є прямим порушенням процесуальних та Конституційних прав ОСОБА_6 .

Строк досудового розслідування, відповідно ст.219 КПК України, тривав до 16.04.2022, не був продовжений у встановленому законом порядку і не зупинявся, з урахуванням відсутності підстав для його зупинення.

Санкцією ч.2 ст.320 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від сімдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк від трьох до шести місяців, або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.320 КК України, являється нетяжким злочином.

Обвинувальний акт був затверджений прокурором 30.05.2022 та направлений до Оболонського районного суду м. Києва 31.05.2022, тобто після закінчення строку досудового розслідування.

Тобто, обвинувальний акт було складено та направлено до суду поза межами строку, визначеного статтею 219 Кримінального процесуально кодексу України.

Вищевикладене узгоджується з позиціями Верховного Суду України.

Судом не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали прокурору своєчасно, у межах строку досудового розслідування скерувати до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Саме направлення до суду обвинувального акту у кримінальному провадженні є датою, якою закінчується досудове розслідування.

Враховуючи, що Оболонська окружна прокуратура м. Києва звернулась до суду з обвинувальним актом 31.05.2022 року, тобто після закінчення строку досудового розслідування, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 280, 281, 314, 315, 316, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_4 про скасування постанови старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 04.03.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 04.03.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваної ОСОБА_6 в розшук - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000111, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 320 Кримінального кодексу України, закрити на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1