Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 318/1375/17
Провадження №: 1-і/332/34/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , уродженця м. Угледар Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня, не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20.03.2015 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 29.07.2016 умовно-достроково,

обвинуваченого у вчиненні с кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3,4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ст.198 КК України:

встановив:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який закінчується 04.03.2023 року. У поданні зазначено, що у провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0001475 від 17.11.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3,4 ст.187; п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ст.198 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.304 КК України. Оскільки, на думку прокурора, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, на даний час не зникли, не зменшилися, та продовжують існувати, також виключають можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який, так, як альтернативні запобіжні заходи на даний час не зможуть забезпечити належний рівень процесуальної поведінки обвинуваченого. У зв`язку з цим, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні. Також пояснила, що на даний час приймаються відповідні заходи щодо відновлення вищевказаного втраченого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, у зв`язку із тим, що клопотання прокурора не обґрунтоване, ризики не доведені. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Пояснив, що в Черкасах у нього є дядько ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та безкоштовно надає йому житло для проживання за вказаною адресою, на підтвердження чого від ОСОБА_6 на адресу суду надано відповідну заяву. Зазначив, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений та носить формальний характер, кримінальне провадження не розглядається тривалий час, в слідчому ізоляторі він захворів та туберкульоз, але на даний час стан його здоров`я поліпшився.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію обвинуваченого. Зазначила, що докази обґрунтованості підозри ОСОБА_4 суду не надано, матеріали кримінального провадження перебувають на окупованій території. Враховуючи, що ОСОБА_4 підпадає під дію «Закону Савченко» та строк його тримання під вартою обраховується «день за два», строк його тримання під вартою становить 12 років. За цей час ризики, які враховувалися під час обрання запобіжного заходу, значно зменшилися або зникли, ухиляння від суду є припущенням; також відсутній ризик впливу на потерпілих та свідків, оскільки невідомо де вони знаходяться Просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання дядька обвинуваченого в м. Черкаси.

Суд, заслухавши пояснення сторін процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

У провадженні Василівського районного суд Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001475 від 17.11.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187; п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 198 КК України, в тому числі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України.

На підставі Розпорядження Голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м.Запоріжжя.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 13.01.2017 ухвалою слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 04.03.2023 року.

На день розгляду даного клопотання, прокурором з об`єктивних причин (на даний час місто Василівка Запорізької області окупована військами російської федерації), не були надані суду матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, що позбавляє суд в повній мірі розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою. У зв`язку з цим, суд розглядає клопотання на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що прокурор належним чином мотивував своє клопотання.

Так, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304 КК України, за які, зокрема за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, у разі визнання його винним, передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що свідчить про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.304 КК України, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Наведені обставини, на думку суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення як корисливих, так і насильницьких злочинів, вчинення злочинів у період умовно-дострокового звільнення, відсутність постійного місця робити, а тому і стабільного заробітку, свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки існує ризик певних дій з боку обвинуваченого в адресу потерпілих, свідків, що може перешкодити кримінальному провадженню та вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

В той же час, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, зважаючи на тривалість перебування під вартою, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обвинувачений має виконувати певні обов`язки, а також суд має вказати адресу проживання обвинуваченого, за якою буде здійснюватися контроль виконання цих зобов`язань, однак на даний час у суду відсутні дані щодо власника житла, в якому ОСОБА_4 планує перебувати під домашнім арештом; крім того, надана від імені ОСОБА_6 заява не засвідчена електронним підписом та не дає можливості ідентифікувати особу, яка її підписала.

При цьому, суд не погоджується із доводами сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт у місті Черкаси, з підстави того, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшились, та не дозволяють застосувати до обвинуваченого альтернативні види запобіжних заходів, та не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.

Враховуючи, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо тяжкості захворювань та стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 та за вказаним порядком він не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу, у зв`язку з чим, стан здоров`я обвинуваченого не може бути визначальним для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.

Враховуючи вищенаведене, введення воєнного стану в державі та військової агресії в Україні, обмежену можливість виконання правоохоронними органами своїх повноважень на даний час, суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що обвинувачений представляє ризики рецидиву, втечі та впливу на свідків та потерпілих, а зазначені фактичні обставини та дані характеристики його особи суд вважає такими, що не стримуватимуть обвинуваченого ОСОБА_4 від порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, тому є підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачуються, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від суду.

Суд не визначає розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131-132, 176-178, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 23.02.2023.

Суддя: ОСОБА_1