Справа № 362/1016/23
Провадження № 1-кп/362/436/23
ВИРОК

Іменем України

04.04.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000526 від 10.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шевченківка Васильківського району Київської області, громадянин України, українець, освіта середня, одружений, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий 23.12.2022 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування цього покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:

Так ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи у порушення вимог статті 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, та положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, та систематично, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання, що у АДРЕСА_1 (далі-місце проживання), 09.09.2022 приблизно об 11 год. 00 хв. (більш точного часу не встановлено) вчинив відносно своєї матері ОСОБА_7 та сестри ОСОБА_8 , з якими він перебуває у сімейних відносинах, тобто вони спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, з особистих мотивів, фізичне, психологічне та економічне насильство, що призвело до психологічних страждань останніх, які виразилося у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, втрати позитивних емоцій та збільшення негативних переживань тощо.

Так, 08.12.2020 близько 19:00 год. ОСОБА_5 за місцем проживання вчинив дії психологічного фізичного та економічного насильства щодо своєї сестри ОСОБА_9 , , а саме ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг, вимагав грошей на придбання алкогольних напоїв та цигарок, за що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2021 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Також 14.12.2020 близько 08:00 год. ОСОБА_5 за місцем проживання вчинив дії фізичного, психологічного та економічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_7 , , а саме ображав її нецензурною лайкою, шарпав за одяг, штовхав та вимагав від матері грошей на придбання алкогольних напоїв та цигарок, за що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2021 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 11.04.2021 близько 18:30 год. ОСОБА_5 за місцем свого проживання вчинив дії фізичного та психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_7 , а саме ображав її нецензурною лайкою, шарпав за одяг, за що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Також 28.01.2022 близько 14:20 год. ОСОБА_5 за місцем свого проживання вчинив дії психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_7 , а саме ображав її нецензурною лайкою, шарпав за одяг, за що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2022 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 20.06.2022 о 21:45 год. ОСОБА_5 за місцем свого проживання вчинив дії психологічного фізичного та економічного насильства щодо своєї сестри ОСОБА_8 , а саме ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг, вимагав грошей на придбання алкогольних напоїв та цигарок, за що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2022 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_5 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу. Пояснив, що дійсно мали місце неодноразові сварки з його рідними, а саме матір`ю та сестрою, з якими він проживає. Щиро кається, розуміє що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати. Також наголосив, що зараз з матір`ю і сестрою помирилися, їхні стосунки налагодились, допомагає рідним матеріально.

Показання ОСОБА_5 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_5 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи з якою перебуває в сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно (характеристика за підписом працівника поліції) та позитивно (характеристика за підписом депутата Васильківської міської ради Київської області), неофіційно працює різноробом, за що отримує регулярний дохід, з його слів має на утриманні малолітню дитину, раніше засуджений 23.12.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

У ході судового розгляду судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, яке виразилося у висловленні ОСОБА_5 критичної оцінки та осуду своєї протиправної поведінки, усвідомленні наслідків скоєного ним проступку, щирого жалю за скоєне, намаганні усунути завдану своїми діями шкоди шляхом примирення з потерпілими та допомоги їм.

Отже, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, його ступеня тяжкості, обставини, яка пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді арешту, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для призначення інших видів покарання, які передбачені санкцією цієї статті.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_10 був засуджений 23.12.2022 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Вирок суду набрав законної сили.

Водночас суд враховує положення п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» де зазначено, що коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

Тобто, у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки кримінальне правопорушення, за яке призначається покарання ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, було вчинене ним до постановлення вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2022, то покарання за цим вироком належить виконувати самостійно.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2022, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1