Провадження №1-кп/523/371/22
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2022 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурорів Суворовської окружної прокуратури м. Одеси (Одеської місцевої прокуратури №4) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого та його захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000639 від 19 квітня 2019 року із звинувачення

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловська (в даний час м. Довжанська), Луганської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, засудженого:

- вироком Свердловського міського суду Луганської області від 12 червня 1981 року, за ч.2 ст.206, ч.1 ст.101, ст.17, ч.2 ст.81 КК України 1960 року, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, на строк 5 років, звільненого 27 травня 1986 року, із закінченням строку його відбування;

- вироком Свердловського міського суду Луганської області від 25 січня 1988 року, за ч.1 ст.117, ч.2 ст.118 КК України 1960 року, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, на строк 6 років, звільненого 04 вересня 1993 року, із закінченням строку його відбування;

- вироком Феодосійського міського суду АР Крим від 01 квітня 1994 року, за ч.1 ст.106, ч.2 ст.106, ст.102, ст.100 КК України 1960 року, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, на строк 3 роки, звільненого 30 листопада 1996 року, із закінченням строку його відбування;

- вироком Свердловського міського суду Луганської області від 21 листопада 1997 року, за ч.3 ст.206 КК України 1960 року, до покарання у виді позбавлення волі, на строк 7 років, умовно - достроково звільненого 20 лютого 2003 року, невідбутий строк 1 рік 7 місяців та 27 днів;

- вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 09 лютого 2004 року, за ч.1 ст.121 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, на строк 6 років 7 місяців, умовно - достроково звільненого 11 березня 2010 року, невідбутий строк 1 місяць та 5 днів;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2011 року, за ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді арешту, на строк 6 місяців, відомості про дату звільнення відсутні;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2012 року, за ч.1 ст.115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі, на строк 7 років, 21 липня 2016 року ухвалою суду невідбута частина покарання замінена на обмеження волі, на строк 1 рік 10 місяців 20 днів, умовно - достроково звільненого 25 жовтня 2016 року, невідбутий строк 1 рік 6 місяців та 14 днів;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

Близько 22 години 00 хвилин 18 квітня 2019 року ОСОБА_20 , перебуваючи в дворі буд. АДРЕСА_3 , з мотивів особистої неприязні та раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень раніше незнайомому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому один удар предметом, зовні схожим на ніж, в ліву частину живота, чим заподіяв останньому одне колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням шлунку та підшлункової залози, визнане в якості тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні не визнав та показав, що у вищевикладених місці та часі він був очевидцем гучного словесного конфлікту, із застосуванням нецензурної лайки, який виник між раніше незнайомими п`янкими потерпілим та дівчиною, що сиділи на лавочці від нього, на відстані близько 15 м, на що обвинувачений лише зробив їм зауваження. Потерпілий з дівчиною зайшли в приміщення бару, звідки згодом вийшло декілька осіб, які направилися до обвинуваченого, несподівано звинувачуючи того у спричиненні якоїсь фізичної шкоди потерпілому, що ОСОБА_20 категорично заперечує, вважаючи, що потерпілий та свідки його оговорюють.

Незважаючи на викладене, вина ОСОБА_20 у вчиненому підтверджується наступною сукупністю досліджених в суді доказів.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді показав, що у вищевикладених місці та часі він, будучи запрошеним на день народження товариша, сидів на лавочці, де курив та безконфліктно спілкувався із свідком ОСОБА_21 . До лавочки підійшов раніше незнайомий обвинувачений, щось вперше промовив з приводу гучного спілкування, відійшов, проте через незначний проміжок часу знову повернувся та підійшов до нього, на відстань близько 1 м. Потерпілий, вважаючи, що обвинувачений знову щось хоче йому сказати, піднявся із лавочки і лише встиг розгледіти, як з правого боку, в руці обвинуваченого блиснув якийсь предмет. В наступний момент він відчув біль в лівій частині живота. ОСОБА_21 допомогла йому повернутися до приміщення бару, де він очікував прибуття швидкої медичної допомоги. Потерпілий прямо вказує саме на обвинуваченого, як на особу, яка завдала йому проникаюче ножове поранення, і якого він згодом впізнав за фотознімками, а також зазначає про нездійснення жодних власних дій, які б могли спровокувати конфлікт між ним та обвинуваченим. Потерпілий не заперечує факт попереднього вживання ним та свідком алкогольних напоїв, проте вважає, що це не позбавляло їх можливості адекватно сприймати обставини події.

Очевидець події свідок ОСОБА_21 в суді надала показання, які за своїм змістом в цілому є аналогічними показанням потерпілого, та додатково пояснила, що на початку події ОСОБА_20 , не будучи запрошеним в якості гостя іменинника, висловлював наміри все ж таки прийти до приміщення бару та подарувати тому годинник, проти чого висловився один із присутніх сусідів. Обвинувачений, щось промовивши в адресу її та потерпілого, спочатку зайшов до власного помешкання, а згодом вийшов та попрямував до них, на що потерпілий піднявся із лавки. Несподівано ОСОБА_20 дістав правою рукою з-під одягу ніж, яким двічі безсловесно вдарив в тулуб потерпілого, після чого разом із співмешканкою, яка в цей момент перебувала біля входу до квартири, повернувся до свого помешкання.

Як вбачається із змісту протоколу слідчого експерименту від 12 липня 2019 року потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_21 , кожен окремо, в присутності понятих, за участю спеціалістів, на місці події показали про конкретні обставини спричинення обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження підійшов до лавки, де вони сиділи, після чого ОСОБА_12 встав, а ОСОБА_20 наніс один удар (за версією потерпілого), два удари, останній з яких був несильним (за версією свідка) правою рукою в область живота ОСОБА_22 (т.3 а.с.169-172).

Співмешканка обвинуваченого свідок ОСОБА_23 в суді показала, що у зазначений вечір в цілому перебувала в квартирі та лише інколи виходила у двір покурити, де в 7 м від входу, на лавочці, бачила потерпілого та дівчину на ім`я ОСОБА_24 . Обвинувачений також перебував у дворі, де пив пиво. В один із моментів ОСОБА_20 заходив до квартири, а вона ( ОСОБА_23 ) виходила на подвір`я, і при цьому в дворі вже відбувався якийсь ґвалт, принаймні іменинник кричав, що у її співмешканця під курткою є ніж. Свідок заперечила свою особисту присутність в місці події в момент отримання потерпілим тілесного ушкодження та додатково пояснила, що ножа в руках співмешканця вона не побачила, а після зазначеного розпитувала у того про обставини події, на що ОСОБА_20 заперечував свою можливу причетність.

Сусідка - свідок ОСОБА_25 в суді показала, що у вечірній час 18 квітня 2019 року вони святкували день народження її чоловіка, на який було запрошено, окрім інших, потерпілого та свідка ОСОБА_21 . В один із моментів останні вийшли із приміщення бару у двір будинку покурити. Згодом відбувся якийсь крик, до бару провернулися потерпілий та ОСОБА_21 і остання повідомила присутнім, що саме обвинувачений щойно вдарив ножем ОСОБА_12 . Свідок, її чоловік та інші гості, вискочили у двір, побачили там ОСОБА_20 із співмешканкою. Чоловік свідка підбіг до обвинуваченого та голосно запитав: «За що ти образив моїх гостей?», на що той став їм усім погрожувати фізичною розправою. Окрім того, обвинуваченого свідок характеризує як неурівноважену людину в період зловживання алкогольними напоями, у зв`язку із чим вважає, що і в цей момент він також був у відповідному стані.

Співробітники органів поліції свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , кожен окремо, в суді показали, що прибули на місце події за службовим викликом, де присутні особи з числа потерпілого, сусідів чи запрошених на іменини гостей вказали на місцевого мешканця ОСОБА_20 як на підозрюваного у спричиненні ножового поранення потерпілому. Незважаючи на те, що під час затримання та поверхневого огляду у ОСОБА_20 не було виявлено знаряддя чи слідів злочину, отриманих первинних усних пояснень було достатньо для виклику слідчо оперативної групи та супроводження затриманого до територіального органу поліції.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 квітня 2019 року ОСОБА_12 просить орган поліції притягнути до відповідальності невідомого йому чоловіка, який в цей день біля буд. АДРЕСА_3 , наніс йому удари ножем в область живота. Зазначену особу потерпілий в змозі впізнати (т.3 а.с.37-38).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 квітня 2019 року місцем злочину є територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , вхід до якого здійснюється через металеві ворота із хвірткою, всередині двору, навпроти кв. АДРЕСА_4 розташована лавка (т.3 а.с.44-49).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_29 від 19 квітня 2019 року остання надала дозвіл слідчому на проведення огляду її житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т.3 а.с.50).

Згідно із протоколом огляду житла в період з 01 години 56 хвилин до 02 години 06 хвилин 19 квітня 2019 року, за участю понятих та ОСОБА_29 було оглянуто вищезазначену квартиру, в якій виявлено та вилучено чотири кухонних ножа (т.3 а.с.51-59).

Правомірність проведеного у невідкладному випадку даного огляду перевірено ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2019 року (т.3 а.с.62-63).

Як вбачається із протоколу затримання о 23 годині 30 хвилин 18 квітня 2019 року у затриманого в якості підозрюваного ОСОБА_20 було вилучено предмети одягу: куртку темно-синього кольору, спортивні штани чорного кольору, майку білого кольору, в яких, як пояснив затриманий, він був одягнений в момент інкримінованого йому діяння (т.3 а.с.64-67).

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_29 від 19 квітня 2019 року остання добровільно видала слідчому інші предмети одягу затриманого: сімейні труси та чоловічі кімнатні тапки (т.3 а.с.82).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками в період з 12 години 25 хвилин до 12 години 38 хвилин 19 квітня 2019 року потерпілий ОСОБА_12 , в присутності понятих, за сукупністю рис обличчя (зморшками, зачіскою, кольором волосся, формою обличчя) впізнав ОСОБА_20 , як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження (т.3 а.с.68-70).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками в період з 10 години 45 хвилин до 11 години 00 хвилин 12 липня 2019 року свідок ОСОБА_21 , в присутності понятих, за сукупністю рис обличчя (зачіскою, густим та темним кольором волосся, формою носу - картопля, тонкими губами, широкими бровами, глибоко посаженними очима, зморшками на лобі) впізнала ОСОБА_20 , як особу, яка спричинила ОСОБА_12 тілесні ушкодження (т.3 а.с.71-73).

Згідно із протоколом огляду іншого володіння в період з 12 години 35 хвилин до 12 години 45 хвилин 19 квітня 2019 року, за участю понятих та ОСОБА_12 було оглянуто палату №8 реанімаційного відділення КУ «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради, в якій виявлено та вилучено предмети одягу потерпілого: чоловічу футболку синього кольору та чоловічі джинсові штани сірого кольору (т.3 а.с.74-75).

Як вбачається із матеріалів отримання дозволу та реалізації тимчасового доступу до речей і документів слідчим, в період часу з 02 травня 2019 року до 24 травня 2019 року в належний процесуальний спосіб вилучено медичну документацію стосовно потерпілого ОСОБА_12 (т.3 а.с.93-102).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1202 від 29 травня 2019 року у ОСОБА_12 було виявлено одне колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням шлунку та підшлункової залози, визнане в якості тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, що могло бути спричинене 18 квітня 2019 року одноразовою ударною дією колюче - ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкодження не відобразилися, та яким міг бути ніж. Враховуючи характер та локалізацію ушкодження слід вважати, що воно не характерне для утворення в умовах для власноручного спричинення. Травмуюча сила була прикладена до передньої черевної стінки та діяла в напрямку спереду назад або в близькому до цього напрямку. Об`єктивних судово-медичних даних, за якими можливо було б встановити положення тіла постраждалого та взаємне розташування між ним та нападником в момент спричинення ушкодження, в розпорядженні експерта відсутні (т.3 а.с.103-105).

Судово-медичний експерт ОСОБА_30 з приводу проведеної експертизи в суді показав, що наданих слідчим медичних документів стосовно потерпілого було достатньо для надання вищезазначеного висновку. Відтворені в судовому засіданні звукозаписи допитів потерпілого та свідка ОСОБА_21 про механізм отримання першою особою тілесного ушкодження не суперечать висновкам здійсненої експертизи. Одне проникаюче колото-різане поранення в лівій частині, в області пупка, цілком могло спричинити і одночасне пошкодження шлунку та підшлункової залози. Отримання такого ушкодження не виключається у випадках, якби потерпілий сидів чи стояв, проте точний механізм його спричинення можливо встановити лише шляхом проведення усіх слідчих дій.

Відповідно до висновку судово-медичної імунологічної експертизи від 21 травня 2019 року №335 кров ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , кожного окремо, відноситься до групи 0(І), з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною ертироцитарною системою АВО; на чоловічій куртці ОСОБА_20 виявлено мікро-слід крові, встановити видову належність якої не виявилося можливим; на майці та спортивних брюках ОСОБА_20 кров не виявлена (т.3 а.с.114-117).

Як вбачається із висновків судово-медичних цитологічних експертиз від 24 травня 2019 року №121, а також від 10 червня 2019 року №207: в змиві правої руки ОСОБА_20 виявлений білок людини та знайдені епітеліальні клітини, належні особі (особам) чоловічої генетичної статі, походження яких не виключається як від ОСОБА_20 , так і від ОСОБА_12 ; на вилучених з житла ОСОБА_20 чотирьох ножах кров та клітини з ядрами не знайдені (т.3 а.с.145-147,123-126).

Відповідно до висновку судово-медичної криміналістичної експертизи від 07 червня 2019 року №224 на футболці ОСОБА_12 , на передній поверхні зліва розташовано колото-різане ушкодження, яке утворено клинком плоского, колюче ріжучого предмету типу ножа, що має обушок, лезо і ширину зануреної частини клинка, не більше 2,8 см. На брюках ушкоджень не виявлено. Результати експериментального дослідження не виключають можливість заподіяння колото різаного ушкодження на одязі ОСОБА_12 ножами №№1,2,3. Можливість спричинення такого ушкодження ножем №4 виключається (т.3 а.с.132-144).

Як вбачається із висновку комісійної, стаціонарної, комплексної, судової психолого-психіатричної експертизи від 06 червня 2019 року №44 особистість ОСОБА_20 характеризується наступним: рівень інтелекту відповідає середній нормі для його вікової групи, без істотних порушень когнітивних процесів, уваги і пам`яті. У ОСОБА_20 виявляються суттєві «загострення» (акцентуація) характерологічних рис істеро - збудливого типу. В нього немає будь-яких індивідуально психологічних особливостей, які мають яскраво виражений характер і можуть вплинути на його поведінку (підвищена агресивність, жорстокість, нерішучість, соціальні установки, мотиваційна сфера) напередодні, під час та після вчинення інкримінованого йому діяння. ОСОБА_20 в період часу вчинення інкримінованого діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший, в тому числі тимчасовий розлад психічної діяльності не страждав, виявляв клінічні ознаки «Дисоціального розладу особистості (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F60.2» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що по глибині і ступеню вираженості особистісної патології не досягло хворобливого психотичного рівня (галюцинацій, марення), у зв`язку з чим він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час не страждає на будь-який психічний розлад, недоумство або хронічне психічне захворювання, виявляє клінічні ознаки «Дисоціального розладу особистості (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F60.2» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом може предстати перед слідством та судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.3 а.с.162-168).

Аналізуючи наявну сукупність доказів та заперечення обвинуваченого суд дійшов наступного.

Допитані потерпілий та свідок ОСОБА_21 , кожен окремо, будучи обізнаними з відповідними правами та обов`язками, приведеними в суді до присяги, попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, пояснили, що не мають причин оговорювати обвинуваченого та дали стосовно нього в цілому узгоджувальні викривальні показання, як про особу, яка спричинила потерпілому тілесне ушкодження. З показань інших допитаних в суді свідків, які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, також вбачається, що єдиною особою, яка перебувала в місці і часі отримання ОСОБА_12 поранення поруч із потерпілим, був саме ОСОБА_20 , а відтак, з урахуванням висновку експерта про не характерність утворення тілесного ушкодження в умовах для його власноручного спричинення, необхідно визнати, що протилежні доводи обвинуваченого є голослівними.

Окрім того, положенням ч.2 ст.96 КПК України передбачено, що джерелами даних про негативну репутацію свідка можуть бути показання, документи, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують саме нечесність цієї особи. Тобто ці джерела повинні вказувати на діяння, під час вчинення яких особа була нечесною. Суд констатує про відсутність на час розгляду розглядуваного кримінального провадження будь-яких таких даних, що в кінцевому рахунку не може ставити під сумнів репутацію потерпілого та свідків ОСОБА_21 при дачі ними показань в даному судовому засіданні, в розумінні положень ст.96 КПК України.

Окремі неточності в показаннях потерпілого та свідків щодо конкретних обставин події (кількість ударів, одяг, в який був одягнений ОСОБА_20 тощо) об`єктивно пояснюються фактором спливу значного проміжку часу від часу настання цієї події, а також підвищеним емоційним станом від несподіваності особисто сприйнятого чи необхідності надання показань в суді, що не викликає у суду жодного сумніву у цілковитій правдивості отриманих від цих осіб показань.

Отримані ж в суді показання свідка ОСОБА_29 не виправдовують обвинуваченого, оскільки остання фактично пояснила, що могла не бачити усіх обставин розглядуваної судом події.

Всупереч доводу обвинуваченого про невідповідність механізму спричинення тілесного ушкодження у зв`язку із перебуванням потерпілого в положенні сидячи на лавці, останній та свідок ОСОБА_21 послідовно під час досудового розслідування (в ході слідчого експерименту) та в суді показали, що ОСОБА_12 встав із лавки перед моментом нанесення йому удару, наслідком якого стало колото-різане поранення живота.

Відсутність слідів крові потерпілого на одежі підозрюваного чи знарядді злочину, а можливо і взагалі відсутність конкретного знаряддя злочину, є певним недоліком в доведенні вини обвинуваченого, який істотно не впливає на результат судового розгляду, що може бути пояснено, як відсутністю початкової активної зовнішньої кровотечі, так і приховуванням обвинуваченим слідів на знарядді злочину, чи взагалі позбуття такого знаряддя. З такою позицією узгоджуються і показання свідків про те, що ОСОБА_20 спочатку залишив місце пригоди та пішов у власне житло, а його наступне затримання відбулося через певний проміжок часу, після прибуття правоохоронців, чого було достатньо для приховування чи знищення речей, які б викривали його у вчиненому.

На підставі сукупності викладеного, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку, що невизнавальна позиція ОСОБА_20 під час судового розгляду є виключно формою захисту, спрямованою на уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином, з урахуванням конкретного обсягу вміненого обвинувачення, суд визнає доведеним вчинення ОСОБА_20 дій, які полягали в наступному.

Близько 22 години 00 хвилин 18 квітня 2019 року ОСОБА_20 , перебуваючи в дворі буд. АДРЕСА_3 , з мотивів особистої неприязні та раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень раніше незнайомому ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому один удар предметом, зовні схожим на ніж, в ліву частину живота, чим заподіяв останньому одне колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину, з ушкодженням шлунку та підшлункової залози, визнане в якості тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Зазначені дії ОСОБА_20 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували йому покарання.

Суд враховує дані про обвинуваченого, як про судиму особу, яка неодноразово ухилялася від судового розгляду чинного кримінального провадження, в даний час офіційно не працевлаштована, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має низку хронічних захворювань, негативно характеризується за місцем проживання.

При цьому визначальним при призначенні покарання суд вказує на відсутність каяття ОСОБА_20 у вчиненому діянні та невизнання вини.

З врахуванням сукупності викладеного, а також позиції сторони обвинувачення про необхідність призначення суворого виду кримінального покарання, суд вважає, що вищезазначені обставини не дозволяють застосувати до обвинуваченого положення ст.ст.69, 75 та 76 КК України, та обумовлюють необхідність подальшої ізоляції ОСОБА_20 від суспільства, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто призначення реального покарання у виді позбавлення волі.

Доля долучених до матеріалів кримінального провадження речових доказів підлягає вирішенню у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_20 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_20 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в періоди часу з 18 квітня 2019 року до 05 вересня 2019 року, а також з 31 січня 2021 року дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_20 рахувати з 18 квітня 2019 року, за виключенням періоду часу з 06 вересня 2019 року до 30 січня 2021 року.

Застосований до ОСОБА_20 запобіжний захід залишити попередній - тримання під вартою.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів: предмети одягу та взуття обвинуваченого та потерпілого повернути відповідно ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , змиви з рук, кухонні ножи - знищити встановленим порядком.

Арешт, накладений на вищезазначені речові докази - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення, а ув`язненим ОСОБА_20 в той же строк з моменту вручення його копії.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_31 ОСОБА_32