Справа № 690/566/22
Провадження № 1-кс/690/37/22
УХВАЛА
про відмову в задоволенні скарги
24 листопада 2022 року м. Ватутіне
Слідчий суддя Ватутінського міського суду Черкаської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування арешту на майно,
ВСТАНОВИВ:
До Ватутінського міського суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_3 за змістом якої він просить скасувати арешт на майно, накладений на підставі виконавчого листа № 06/315 нп-04, виданого 03.10.2005 року прокуратурою Черкаської області, а саме: на будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , та на трикімнатну квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , а також вилучити інформацію про державну реєстрацію обтяжень.
Вказана заява вмотивована тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № на його майно прокуратурою Черкаської області накладено арешт, про що 03.10.2005 року видано виконавчий лист № 06/315 нп-04, інформація про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Постановою старшого слідчого прокуратури Черкаської області віл 12.12.2005 року вказане кримінальне провадження відносно нього закрито, однак арешт на його майно, а саме: на будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , та на трикімнатну квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , не скасовано. Судом відносно нього та вказаного майна будь-яке рішення не приймалось, а тому відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року) зняття арешту на майно, накладеного до набрання чинності цим Кодексом, здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Дослідивши матеріали поданої заяви, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для її повернення заявнику.
Положення глави 10 КПК України «Заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування» містять перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, а також порядку та підстав їх застосування. Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Підстави та процедура розгляду клопотання про скасування арешту майна врегульовані у ст. 174 КПК України, згідно положень якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Відповідно до ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Зі змісту означеної норми випливає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження чи їх скасування, в тому числі скасування арешту майна подається за правилами виключної підсудності за місцем розташування органу, яким проводиться досудове розслідування, а не за місцем знаходження майна.
Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що арешт на майно заявника, який він просить зняти, накладено слідчим прокуратури Черкаської області в межах кримінальної справи № , як на майно підозрюваного.
Тож кримінальна справа, в рамках якої подана дана заява, розслідувалася органом досудового розслідування, який знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Ватутінського міського суду Черкаської області, що виключає можливість розгляду даного клопотання цим судом.
Підсудність це сукупність юридичних властивостей кримінального провадження, на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає, в якому саме суді і в якому складі суддів має розглядатися і вирішуватися по суті справа. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя у кримінальному провадженні. Правила про підсудність випливають із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також засад організації судової влади, окреслених у розділі 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вони безпосередньо ґрунтуються на принципах побудови системи судів загальної юрисдикції, встановлених ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме територіальності, спеціалізації та інстанційності. Порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування судового рішення.
Положеннями ст. 34 КПК України врегульовано порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого тільки після надходження до суду обвинувального акту для розгляду по суті за правилами глави 27 та 28 КПК України.
Водночас заяви, клопотання, скарги в кримінальних провадженнях на стадії досудового розслідування, які подані до суду (слідчим суддям) з порушенням правил підсудності, не вирішуються шляхом зміни підсудності судом та/або закриття судового провадження.
При цьому, ст. 34 КПК України не наділяє суди повноваженнями направляти такі заяви, клопотання, скарги для розгляду з одного суду першої інстанції до іншого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді. Таким чином, оскільки питання направлення клопотань, скарг, поданих під час досудового розслідування за підсудністю, КПК України не передбачено, відтак, клопотання про скасування арешту майна слід повернути як таке, що не підлягає розгляду в цьому суді.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 КПК України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для застосування аналогії закону, а саме: норми п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України щодо повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді.
При цьому, посилання заявника на ст. 410 КПК України в редакції 1960 року, є недоречним та безпідставним, оскільки її положеннями регламентовано порядок заміни штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі, виправних робіт штрафом, обмеження волі чи позбавлення волі службовим обмеженням, позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні.
За змістом положеннями п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, крім іншого, передбачено, що арешт майна застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його скасування у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Водночас, відповідно до аналізу положень ст.ст. 126, 248 КПК України 1960 року вбачається, що накладення арешту на майно має скасовуватися постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також може скасовуватися судом одночасно із закриттям справи за наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу (1960 року).
При цьому, слідчий суддя враховує, що відповідно до змісту заяви та доданих до неї матеріалів постанова про закриття кримінальної справи № відносно ОСОБА_3 , винесена 12.12.2005 року не судом за наявності однієї з обставин, передбачених ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 КПК України 1960 року, а безпосередньо слідчим прокуратури Черкаської області в зв`язку з відсутністю згоди відповідної ради на притягнення його до кримінальної відповідальності.
Повернення даної скарги заявнику не може вважатися обмеженням у доступі до правосуддя, оскільки Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, та може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Крім того, слідчим суддею в даному випадку право доступу до суду особи, яка подала заяву, не обмежується такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець, оскільки за змістом ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 34, 132, 174, 304, 309, п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту на майно повернути заявнику разом із доданими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1