Справа №463/1712/22
Провадження №1-кс/463/6711/22
У Х В А Л А

26 грудня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

представник власника майна звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування арешту майна - грошових коштів в розмірі 94 450 доларів США, що накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова накладено арешт на грошові кошти в розмірі 188 900 доларів США. Разом з тим, в ухвалі не зазначено жодних мотивів суду про те, яке правове значення мають вилучені грошові кошти як речові докази у межах справи. Крім того, ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_5 було укладено договір позики від 15 серпня 2022 року, за умовами якого останній позичив у ОСОБА_6 суму грошових коштів, що становить 200 000 доларів США. Чоловік заявниці, як позичальник діяв за її згодою відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом, а кошти згідно умов договору були передані до підписання договору. Таким чином, грошові кошти, які буди отримані в позику чоловіком - ОСОБА_5 за своїм правовим статусом є спільною сумісною власністю, а тому ОСОБА_4 як дружині на праві власності належить половина коштів. Таким чином, внаслідок відсутності правових підстав для арешту грошових коштів та не доведення можливості використання таких коштів як речового доказу у кримінальному провадженні №0000212, наявні арешти такого майна є явно необґрунтованими. З врахуванням наведеного, вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню.

Представник власника майна в судовому засіданні заяву підтримав з аналогічних підстав.

Від прокурора до суду надійшло заперечення, зазначає, що арешт накладено на майно з метою збереження речових доказів, а тому підстави для його арешту не відпали. Окрім цього, заявником не надано жодних доказів правомірності набуття вказаних грошових коштів. Просить клопотання розглядати без його участі.

А тому, вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутності слідчого чи прокурора на підставі наявних доказів.

Заслухували пояснення представника власника майна, оглянувши представлені матеріали клопотання, приходжу до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000212 від 19 вересня 2016 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.111, ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.111, ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 та ч.1 ст.258-3 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.258-5, ч.3 ст.258-5, ч.5 ст.191 КК України.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року накладено у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року, арешт на майно, вилучене 16 серпня 2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, купюри, схожі на долари США, а саме: 1869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот) доларів США та 40 (сорок) купюр, кожна номіналом 50 доларів США на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів, на загальну суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот) доларів США

З матеріалів кримінального провадження, що були долучені до клопотання вбачаєтеся, що постановою слідчого від 16 серпня 2022 року вказане вище майно слідчим визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000212 від 19 вересня 2016 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається із ухвали слідчого судді від 29 серпня 2022 року арешт майна накладений на підставі положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається із заперечення прокурора, в межах кримінального провадження №0000212 від 19 вересня 2016 року 02 вересня 2022 року досудове розслідування завершено та надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування. Водночас, слідчими ГУ ДБР здійснюється досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні №0000680 від 02 вересня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.258-5, ч.3 ст.258-5, ч.5 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.111 КК України, в межах якої вилучені купюри також мають значення речових доказів, оскільки такі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

Відповідно до положень ст. 368 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи вирок повинен вирішити питання, зокрема, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Таким чином, оскільки вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді на нього накладено арешт, на даний час у виділеному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, отже не виконані завдання з метою яких накладався арешт, тому підстав для скасування арешту на вказане майно не має.

Щодо доводів про належність коштів заявнику на праві спільної сумісної власності подружжя слід зазначити наступне.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Аналіз положень статей 60, 70 СК України свідчить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16 (провадження № 61-28728сво18), постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Тобто, якщо втрачається цільове призначення речі, то вона є не подільною. Прикладом неподільних речей є транспортні засоби, побутова техніка тощо.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності свідчить, що частина першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі.

При цьому очевидно, що нерозумним було б тлумачення, яке б допускало можливість для одного із співвласників в спільній сумісній власності вимагати зняття арешту із неподільної речі в цілому чи навіть допускати конструкцію зняття арешту із «частки в спільній сумісній власності». Права та інтереси іншого співвласника в спільній сумісній власності на неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації.

Окрім цього, як зазначалось раніше, доводи представника заявника про законність походження коштів, на які накладено арешт з посиланням на договір позики не є переконливим. Згідно долученого договору позики від 15.08.2022 року предметом договору позики є сума грошових коштів, що становить 7 314 000 грн., що еквівалентно 200 000 доларів США. В той же час, як встановлено у судовому засіданні, під час обшуку у ОСОБА_5 вилучалася інша сума коштів у доларах і саме на них накладено арешт.

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слідства підстав для скасування арешту немає, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали складено 29 грудня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1