Справа № 632/1177/20
провадження № 1-кп/632/20/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду м.Первомайський у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 16.10.2019, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30.06.2021, після усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19.08.2021 справу призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки цей документ складений згідно з вимогами КПК України, угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло, підстав для закриття провадження, його зупинення або повернення прокуророві немає. Просив на судовий розгляд викликати сторін кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилась, була повідомлена судом про дату та час його проведення належним чином, надала суду телефонограму про неможливість з`явитися до суду у зв`язку з похилим віком, та просила провести підготовче судове засідання за її відсутності.

Сторона захисту заперечила проти призначення кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 до судового розгляду.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначив, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через невідповідність вимогам КПК України та з метою усунення недоліків, встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2020 по справі №632/1177/20 (провадження №1-кп/632/106/20), залишеної в силі ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 року (провадження № 11 кп/818/661/21), підтримав раніше подане клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, зазначених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника та раніше подане клопотання його захисником - адвокатом ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту, просив його задовольнити, т.я. порушуються його права, зокрема, право на захист, та бути обізнаним у чому конкретно він обвинувачується.

В обґрунтування свого клопотання про повернення обвинувального акту від 07.10.2021 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2020 року (справа №632/1177/20 (Пр.№1-кп/632/106/20) обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000680 від 16.10.2019, складений у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, разом із долученими документами повернуто до Первомайської місцевої прокуратури Харківської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК України, впродовж розумного строку. Зазначена ухвала 02.03.2021 набрала законної сили.

Серед змін, внесених до обвинувального акту від 22.04.2021 року, який надійшов до Первомайського міськрайонного суду Харківської області 30.06.2021, які б свідчили про виконання стороною обвинувачення ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2020, з якою погодився суд апеляційної інстанції, - не міститься жодної.

Органом досудового розслідування для відображення хоча б якоїсь діяльності в напрямку усунення недоліків у вищевказаному обвинувальному акті, що були визначені судами двох інстанцій, формально змінено структуру документу, а точніше, змінено назви деяких заголовків, що не змінюють їх суті; у розділі «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» видалено інформацію про початкове повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 15.10 2019, та додано відомості про захисників підозрюваного.

В той же час, положення 291 КПК України містять вичерпний перелік відомостей, що в обов`язковому порядку мають бути внесені до обвинувального акту, проте вимоги щодо зазначення відомостей про захисників обвинуваченого та щодо відомостей про речові докази, - не міститься, тобто, подібні спроби сторони обвинувачення змістити акцент на обставини, яких обвинувальний акт не потребує, замість того, щоб за пунктами виконати ухвалу суду, що вступила в законну силу, є незрозумілими.

Також, окремій увазі підлягає те, що в обвинувальному акті у розділах «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» та «Формулювання обвинувачення» міститься посилання на експертизу із вказівкою на її вихідний номер та дату складення, яка, відповідно до ст. 84 КПК України, є доказом у кримінальному провадженні, при цьому, посилання на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КПК України, є неприпустимим.

Отже, посилання в обвинувальному акті на докази, які можуть надаватись та досліджуватись виключно під час судового розгляду, не відповідає закону та суттєво суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Стосовно відсутності в обвинувальному акті анкетних відомостей кожного потерпілого, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, про що було зазначено в ухвалі від 30.07.2020, то в обвинувальному акті після усунення недоліків також міститься інформація лише стосовно потерпілої ОСОБА_7 , при цьому, зі змісту того ж обвинувального акту тяжкі тілесні ушкодження були нанесені ОСОБА_8 . Відтак, з обвинувального акту знов не вдається зрозуміти що за підсумком трапилось з ОСОБА_8 , якому наносилися тілесні ушкодження, і який в якості потерпілого не вказаний. Взагалі, ким є особа, що визнана потерпілою, та яке відношення вона має до справи. При цьому, в обвинувальному акті не зазначено до яких наслідків призвели спричинені ОСОБА_4 умисні тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, формулювання обвинувачення складено настільки некоректно та поверхнево, що до розгляду справи по суті та вивчення матеріалів кримінального провадження, неможливо взагалі зрозуміти суті цього обвинувачення.

У розділі обвинувального акту «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», як і у попередньому обвинувальному акті, нічого не зазначено про обставини кримінального правопорушення, не зазначено місце, час, спосіб, кваліфікація правопорушення.

Також залишилося незмінним місцем правопорушення, згідно обвинувального акту. Останнє зазначено як «територія ставка, який знаходиться поблизу с.Михайлівка Первомайського району Харківської області». Після усунення недоліків не зазначена ані назва ставка, ані його розташування відносно селища, ані його координати, тобто місце вчинення кримінального правопорушення, належним чином знов не визначено.

У новій редакції обвинувального акту, як і у попередній, не дивлячись на прямий обов`язок, встановлений ухвалою судді про усунення недоліків, у розділі «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» нічого не зазначено про обставини кримінального правопорушення, не зазначено конкретне місце, час, спосіб, кваліфікація правопорушення.

Окрім цього, у новій редакції обвинувального акту, як і у попередній, у розділі «Формулювання обвинувачення» описуються події за яких ОСОБА_4 бив ОСОБА_8 протягом тривалого часу, близько півгодини, тобто вчинив триваюче правопорушення з єдиним умислом, однак чим і коли закінчилося це правопорушення, чи досяг умисел мети, в обвинувальному акті не зазначено жодним чином.

Загалом, не розкриття таких важливих ознак, як час, місце, спосіб вчинення злочину, фактично є не встановленням об`єктивної сторони злочину, яка є обов`язковим елементом складу злочину, що свідчить не лише про недосконалість обвинувального акту, а й про відсутність події злочину взагалі, а відображення всіх перелічених обставин є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

Підсумовуючи вищевикладене, можна дійти єдиного висновку, що стороною обвинувачення не було виправлено та усунуто жодного з вказаних в ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору недоліків, а лише формально з особливим цинізмом направлено до суду повторно ідентичний обвинувальний акт, що за фактом є нічим інакшим, аніж неприхованим ігноруванням судового рішення, що набуло законної сили та, за підсумком, - його невиконання.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст. 291 КПК України.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, передбаченими ст.7 КПК України, таким як верховенство права і законність.

Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 13 КПК України, обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 110 ч.4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Таким чином, відповідно до норм КПК України обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, який відповідно до ст. 291 КПК України складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Із вимог ст. 291 ч.2 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п. 1-9 цієї частини вказаної статті.

Отже, вимоги до обвинувального акту визначені у ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт зокрема має містити викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення" ( справа "Маттоціа проти Італії").

Разом з цим, при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , якому висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, прокурором Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 22 квітня 2021 року зазначені вимоги закону не виконані. Формулювання обвинувачення по представленому суду обвинувальному акту є нечітким, а тому суд приходить до висновку, що він не відповідає вимог ст. 291 ч.2 КПК України.

Так, відповідно до ст. 291 ч.2 п.5 КПК України, обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, а саме:

- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;

- правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

- формулювання обвинувачення.

З викладеної норми закону вбачається, що обвинувальний акт повинен містити посилання на обставини, які, у відповідності до положень ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, це подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, за змістом п. 3 ч. 2 ст.283, ст.291 КПК України, обвинувальний акт, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах.

За змістом ст. 291 КПК обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначаються в обвинувальному акті у формі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Об`єктивна сторона злочину викладається з посиланням на конкретні дії (бездіяльність) обвинуваченого, що ставляться йому в провину, які б відповідали диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність та вказували б на наявність у діянні складу злочину. Дотримання стороною обвинувачення вказаних вимог процесуального закону щодо змісту обвинувального акта створює необхідні умови для реалізації права особи на справедливий суд та ефективний захист від висунутого обвинувачення.

У даному випадку, в супереч п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не містяться анкетні відомості кожного потерпілого, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

В обвинувальному акті наявні істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сам обвинувальний акт є неконкретним та не зрозумілим.

Так, згідно обвинувального акту потерпілою вказана ОСОБА_7 , однак згідно тексту обвинувального акту, ОСОБА_4 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння ОСОБА_8 , який в якості потерпілого не вказаний, причина цього суду не зрозуміла. З обвинувального акту не можливо встановити, хто така ОСОБА_7 та яке відношення має до справи. При цьому, в обвинувальному акті не зазначено до яких наслідків призвели дії ОСОБА_4 , який завдав умисних тяжких тілесних ушкоджень.

У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті не зазначено про обставини кримінального правопорушення, не зазначено конкретне місце, час, спосіб, кваліфікація правопорушення.

У розділі «формулювання обвинувачення» описуються події за яких ОСОБА_4 бив ОСОБА_8 протягом тривалого часу, близько пів години, тобто вчинив триваюче правопорушення з єдиним умислом. Однак чим і коли закінчилося це правопорушення, чи досяг умисел мети, в обвинувальному акті не зазначено.

Місцем правопорушення згідно обвинувального акту, зазначено «територія ставка, який знаходиться поблизу с.Михайлівка Первомайського району Харківської області». Не зазначена ані назва ставка, ані його розташування відносно селища, ані його координати, тобто місце вчинення кримінального правопорушення, належним чином не визначено.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним, а неконкретність такого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи викладене, суд вважає, що розглядуваний обвинувальний акт всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить сформульованого обвинувачення, що в свою чергу порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і практики Європейського суду з прав людини, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.

Разом з цим, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно повною мірою здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, а сподівання на те, що прокурор під час судового розгляду може уточнити обвинувачення є нікчемною, т.я. у суду та сторони захисту відсутні важелі впливу на сторону обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист та позбавить суд можливості справедливо, об`єктивно та неупереджено розглянути справу, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантуються нормами ст. ст. 17, 20, 28 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно норм матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, т.я. суд не має права вийти за рамки висунутого обвинувачення.

Згідно із вимогами ст.ст. 109, 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком. Отже, ст. 109 ч. 2 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Вище зазначені процесуальні дії є обов`язковими, у зв`язку з чим мають міститись в реєстрі матеріалів досудового розслідування, натомість доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам закону. Реєстр не містить даних про всі процесуальні дії і не відображає всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування.

Враховуючи викладене, суд доходить подальшого висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , якому висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, всупереч вимогам ст. 291 КПК України, не містить належним чином сформульованого обвинувачення, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, яка є частиною законодавства України, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.

Неконкретність викладу формулювання обвинувачення унеможливлює якісно, повною мірою здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також суд вважає, що зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавляє суд у подальшому виконати вимоги ст. 348 КПК України, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що у свою чергу унеможливлює забезпечення справедливого судового розгляду.

Право підозрюваного (обвинуваченого) на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для спростування підозри або обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні (ст. 59, ч.2 ст. 63, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 20 КПК України).

Порушення права на захист завжди означає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку та інших рішень у провадженні.

Крім того суд зазначає, що не дивлячись на прямий обов`язок прокурора щодо усунення недоліків, встановлених ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2020 у справі №632/1177/20 (провадження №1-кп/632/106/20), та правової позиції, якою вищевказана ухвала була залишена в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 у справі №632/1177/20 (провадження №11кп/818/661/21), стороною обвинувачення вимоги ухвал виконані не були.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість призначення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000680 від 16.10.2019 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, пердбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, до судового розгляду та необхідність повернення обвинувального акта в даному кримінальному провадженні прокурору, який направив його до суду, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Таким чином, повернення обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати нормам ст. 2 КПК України, а саме завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 16 жовтня 2019 року, щодо ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, разом з долученими до матеріалів кримінального провадження документами, повернути до Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, а саме протягом 20 днів з моменту його отримання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя:ОСОБА_1