ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 Справа №607/1641/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 28 листопада 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , номер обслуги третьої гармати першого артилерійського взводу дванадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) солдата, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.), за участі

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2021 року громадянина ОСОБА_3 призвано на військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги третьої гармати першого артилерійського взводу дванадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону вказаної військової частини.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту 2 внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства.

Натомість солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

З 20 липня 2022 року по 31 липня 2022 року солдат ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального не комерційного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та о 8 годині 30 хвилин 01 серпня 2022 року повинен був прибути на службу у розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Однак, 01 серпня 2022 року о 8 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_3 без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби у розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув.

В період з 8 години 30 хвилин 01 серпня 2022 року по 9 годину 00 хвилин 24 січня 2023 року солдат ОСОБА_3 без поважних причин перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи сам на власний розсуд.

24 січня 2023 року о 09.00 год. солдат ОСОБА_3 добровільно прибув у розташування військової частина НОМЕР_1 .

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

08 лютого 2023 року між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника обвинувченого адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до положень якої обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.), за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , зокрема передбачено можливість застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, відповідно до ч.1 ст.62 КК України змінити зазначене покарання на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один) рік, з урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, за яких він вчинений, та особу ОСОБА_3 , який щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем свого проживання, а також те, що він добровільно надалі бажає проходити військову службу.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, просить суд визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.20105 р.), призначивши останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, та на підставі ч.1 ст.62 КК України замінити ОСОБА_3 покарання на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на один рік.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину, підтвердив свою згоду на призначення узгодженого покарання, а також те, що цілком розуміє свої права, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнав себе винним, вид покарання, що буде застосоване до нього, у разі затвердження угоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 підтримала умови угоди та підтвердила добровільність укладення такої її підзахисним.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.), яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

З врахуванням вказаного, суд при вирішенні питання про можливість призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.) із застосуванням ст. 69 КК України, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю свого проживання. Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_3 добровільно бажає проходити військову службу та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, а також із врахуванням даних про особу обвинуваченого на підставі ч.1 ст.62 КК України замінити покарання на тримання в дисциплінарному батальйоні.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374, 474, 475, 476 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості від 08 лютого 2023 року.

Обвинуваченого ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 р.), та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту початку фактичного проходження служби в дисциплінарному батальйоні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Головуючий суддяОСОБА_1