Номер провадження: 11-кп/813/2105/22
Справа № 495/7522/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні за клопотанням прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біляївка, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, має середню спеціальну освіту, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить строкову військову службу на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 405, ч.4 ст. 409 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів провадження, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000049 від 29.07.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 405, ч.4 ст. 409 КК України.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2022р. обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 на 60 днів, до 18.12.2022р. включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є такою, що не відповідає вимогам КПК в частині зміни місця тримання під вартою. Чинним законодавством передбачено порядок та місце тримання під вартою військовослужбовців, які обвинувачуються у скоєнні правопорушень пов`язаних з проходженням військової служби, а саме гауптвахти Військової служби правопорядку. Крім того, прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не ставилось на розгляд суду питання щодо зміни місця тримання під вартою обвинуваченого з гауптвахти на ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження обставин, які давали суд можливість змінити місце тримання під вартою на більш сурове, крім листа від південного територіального управління Військової служби правопорядку, в якому зазначено, що ОСОБА_7 продовжує порушувати розпорядок дня, а тому фактично суд приймаючи таке рішення виходив з голослівних тверджень зазначених у клопотанні сторони обвинувачення та формальних посилань на норми КПК України, таких як ризик впливу на хід розслідування, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, можливість вчинення іншого правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції при визначенні місця тримання під вартою обвинуваченого безпідставно проігнорував вимоги ст. 178 КПК України, та вимоги ст. 184 цього Кодексу, якою передбачено, що сторона обвинувачення повинна надати докази, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. При визначенні місця утримання обвинуваченого в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», суд першої інстанції фактично позбавив його права на відповідний повноцінний правовий захист за участю адвоката.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просила задовольнити апеляційну скаргу з мотивів наведених в ній, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінального процессуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Білгород-Дністровським міськрайонним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0000049 від 29.07.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 405, ч.4 ст. 409 КК України.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції врахував та надав оцінку обставинам, визначеним ст. 178 КПК України, тяжкість злочину у вчиненні якого він обвинувачується, покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, данні про особу обвинуваченого, доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений має реальну можливість переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, що не дасть можливості забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання процесуальних рішень.

Також судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 409 КК України за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Згідно усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Харченко протии України" від 10 лютого 2011 року (п.79) продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Також в рішенні ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви" (п.219) зазначено, що продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, тяжкість покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, данні про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів вчинених в період воєнного стану, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому є підстави вважати, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, ОСОБА_7 може здійснити спроби в подальшому переховуватися від суду, може перешкоджати кримінальному провадженню, що позбавить можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання прийнятих в подальшому процесуальних рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним вище ризикам та виконання обвинуваченим покладеним на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язків.

На даному етапі судового розгляду апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати йому запобіжний захід не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.
Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_7 , у сукупності із тяжкістю можливого покарання, дані про його особу, вчинення кримінальних правопорушень в період воєнного стану, а також те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, з метою уникнення відповідальності у виді позбавлення волі на тривалий строк у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави вважати, що застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим. Обставин, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, судом на даному етапі судового розгляду не встановлено.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, або могли бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та стороною захисту під час розгляду справи в апеляційному суді надано не було.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції при визначенні місця тримання під вартою обвинуваченого безпідставно проігнорував вимоги ст. 178 КПК України, та вимоги ст. 184 цього Кодексу, якою передбачено, що сторона обвинувачення повинна надати докази, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки питання зміни місця тримання під вартою обвинуваченого було предметом розгляду в суді першої інстанції під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу, і суд першої інстанції, надавши оцінку обставинам, які стали підставою для порушення прокурором питання про зміну місця тримання обвинуваченого, зазначив, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , під час тримання під вартою на гауптвахті щоденно поводить себе зухвало, провокує інших узятих під варту військовослужбовців до бійок та бунту, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності визначення місцем тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою саме в слідчому ізоляторі. Крім того, національним законодавством визначений порядок тримання осіб підозрюваних, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених кримінальним кодексом України, який також розповсюджується на військовослужбовців, які вчинили злочини, передбачені цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що при визначенні місця утримання обвинуваченого в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», суд першої інстанції фактично позбавив його права на відповідний повноцінний правовий захист за участю адвоката, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у даному випадку адвокатом не зазначено, які саме обставини перешкоджають адвокату надавати, а обвинуваченому ОСОБА_7 отримувати, повноцінний правовий захист під час утримання останнього в слідчому ізоляторі.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, суспільно небезпечний характер цього злочину, на думку колегії суддів не застосування відносно обвинуваченого альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави узгоджується з процесуальним законодавством.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчинені цих злочинів, наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.
Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2022р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2022р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18.12.2022р. включно - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 24 листопада 2022р.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3