Справа № 347/2067/22
Провадження № 1-кп/347/270/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000243 від 10 жовтня 2022 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, освіта базова загальна середня, не працевлаштований, неодружений, судимий 21.12.2007 Коломийським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; Острозьким районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 5, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 12 років; 19.12.2011 Острозьким районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України кінцеву міру покарання визначено шляхом поглинання менш суворої міри покарання більш суворою, що призначена вироком Острозького районного суду від 17.11.2011 - 12 років позбавлення волі, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, вчинену в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
Так, ОСОБА_4 будучи неодноразово судимим, під час непогашеної судимості вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, а саме близько 21:32 год 29.10.2022року ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «ABC», що за адресою: селище Кути вул. Тюдівська, 3, Косівського району, здійснив покупку товарів після чого вийшов з приміщення магазину, де біля входу до вказаного приміщення помітив велосипед марки OLPRAN, який належить продавцю магазину ОСОБА_5 та який не був закріплений будь-якими запірними пристроями. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.
Після цього, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно- небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належний ОСОБА_5 бувший у використанні велосипед марки OLPRAN, вартістю 4100 грн. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 4100 (чотири тисячі сто) гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину повністю визнав, та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково ствердив, що дійсно в той день він побачив велосипед, який не мав велосипедного замка, не був пристібний, а відтак у нього виник умисел на заволодіння вказаним майном. Оскільки нікого на вулиці поруч не було, він сів на велосипед та поїхав по вулиці Тюдівська, де його і залишив. Обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що цілком усвідомлював, що вказаний транспортний засіб може комусь належати, однак він не бажав нікому завдавати шкоди. Обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував шкоду потерпілій, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого. ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив позицію, що він цілком усвідомлює, що будучи раніше засудженим за тяжкі злочини, та вийшовши по відбуттю покарання, вчинив кримінальне правопорушення кваліфікуючою ознакою якого є умови воєнного стану. ОСОБА_4 ствердив, що не бажав завдавати своїми діями нікому шкоди. В момент крадіжки свої дії розцінював швидше як розвагу. За час відбування покарання у виді позбавлення волі він цілком усвідомив свої вчинки, бажає стати на шлях виправлення, на даний час працює неофіційно. Просив суд не позбавляти його волі, та призначити покарання з випробуванням. При цьому, ОСОБА_4 усвідомлено ствердив, що розуміє, що у випадку якщо суд дійде до переконання та призначить йому покарання з випробуванням, і якщо під час випробування він скоїть кримінальне правопорушення, то відбуватиме покарання на загальних підставах. ОСОБА_4 також зазначив, що бажає офіційно працевлаштуватись, налагодити своє життя, та жити нормальними суспільними цінностями, та бути корисним для суспільства.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі. Зазначила, що шкода відшкодована їй обвинуваченим в повному обсязі. Претензій до обвинуваченого вона немає. В заяві потерпіла ОСОБА_5 просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 та призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Отже, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) повторно, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває. ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в с. Кути, разом із батьками ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 . За час проживання в селі, скарг на його поведінку не надходило.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, повне відшкодування завданої шкоди потерпілій.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно раніше судимий, та звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання. В той же час суд враховує, вартість та вид майна, яким ОСОБА_4 заволодів, зокрема велосипед вартість якого 4 100 гривень. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна майнова шкода повністю відшкодована потерпілій, у зв`язку з чим потерпіла не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав повністю. Суд також враховує позицію потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого.
Ураховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто - звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а також пункт 4 ч. 3 ст. 76 КК України виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Оскільки обвинувачений працює не офіційно, хоча має загальну середню освіту, а залучення до праці створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки, то на нього слід покласти обов`язок передбачений п.3 ч.3 ст. 76 КК України, в даному випадку: зобов`язати працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду, роботу.

Крім того, застосування вказаних додаткових обов`язків та проходження відповідної пробаційної програми, яка передбачена для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, та зобов`язання працевлаштуватися, надасть можливість ОСОБА_4 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних злочинів, бо саме перевиховання є метою застосування покарання за вчинені особою правопорушення.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом іспитового строку 3 (три) роки є виправданим з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, і достатнім для того щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому обраний під час досудового розслідування у виді особистого зобов`язання, залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- зобов`язати працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду, роботу.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили залишити без зміни.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів» № СЕ-19/109-22/11823-ТВ від 08.1 1.2022, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.1996 р. за №710, в розмірі 566 грн., 34 коп.
Речові докази, а саме:

- диск для лазерних систем зчитування формату DYD-RW, 4.7 GB, 16х, 120/240 min, із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Продукти», продуктового магазину «АВС», продуктового магазину «Домашній», магазину «Енерго», камер відеоспостереження Кутської територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області від 29.10.2022, який зберігається при матеріалах кримінального провадження- залишити при матеріалах кримінального провадження;
- диск для лазерних систем зчитування формату DVD-RW, 4.7 GB, 16х, 120/240 min, із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Продукти», продуктового магазину «АВС» від 29.10.2022, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1