ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2022/22 Справа № 180/1328/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно
ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Латвійської Республіки проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у провадженні за клопотанням керівника Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області в порядку статті 584 Кримінального процесуального кодексу України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
в режимі відеоконференції:
особи, стосовно якої розглядається питання
про видачу в іноземну державу (екстрадицію) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання керівника Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_12 про застосування до громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту).
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що в клопотанні прокурор зазначає, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі особа намагатиметься уникнути видачі та в подальшому притягнення його до кримінальної відповідальності на території Латвійської Республіки, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію.
Однак, ні в самому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено достатніх підстав для необхідності застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд зазначив, що ОСОБА_14 є людиною похилого віку, має численні тяжкі захворювання, потребує сторонньої допомоги, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає останні 13 років. Під час перебування під цілодобовим арештом за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 13.05.2022, покладених на нього обов`язків не порушував. Цілодобовий арешт в подальшому не продовжувався.
Слідчий суддя погодився із стороною захисту, що клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_13 екстрадиційного арешту не обґрунтоване належним чином, а саме: відсутні матеріали екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_13 , відсутня копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію) в перекладі на українську мову. Також в клопотанні зазначено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 не сплив і він перебуває у міждержавному розшуку, однак доказів того слідчому судді не надано і в судовому засіданні прокурором не доведено.
За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання керівника Нікопольської окружної прокуратури та застосувати до ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешту) для забезпечення фактичної передачі (екстрадиції) компетентним органам Латвійської Республіки строком на 60 днів.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вiдповiдно до ч. 3 ст. 584 КПК України, матерiали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Вiдповiдно до ч. 2 ст. 5 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових тa кримінальних справах, до клопотання про надання правової допомоги та документів, які до нього додаються, повинен бути прикладений переклад на державну мову виконавця клопотання або російську мову. Переклад засвідчується офіційним перекладачем чи нотаріусом, або посадовою особою запитуючої установи, або дипломатичним представництвом чи консульською установою запитуючої Договірної Сторони.
Генеральною прокуратурою Латвійської Республіки до Офісу генерального прокурора України надано клопотання про видачу, витяги із кримінальних законів Латвійської Республіки, копії процесуальних документів викладені на латвійській мові та перекладені на російську мову й засвідчені, перекладачем відділу відділу управління Документами та архівом Служби адміністративного директорату Прокуратури Латвійської Республіки.
Таким чином, слідчим суддею зроблено помилковий висновок про те, що оскiльки відсутня копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію) в перекладі на українську мову, то вказаний факт є однією з підстав для відмовленні в застосуванні екстрадиційного арешту.
В судовому засіданні прокурором було зазначено, що додаткова екстрадиційна перевірка стосовно ОСОБА_15 триває та суду надані всі наявні на той час матеріали екстрадицiйної перевірки. Не зважаючи на це, слідчим суддею проігноровано надані наявні матеріали екстрадиційної перевірки та вказано, що клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту не обґрунтоване належним чином, а саме: відсутні матеріали екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_13 , в подальшому на підставі цього зроблено помилковий висновок про неналежне обґрунтування прокурором вказаного клопотання.
Зазначає, що постанова суду Центрального району міста Рига свідчить про систематичність зловживання своїми правами ОСОБА_16 , неодноразову неявку без поважних причин до суду, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки останній ухилявся від суду Латвійської Республіці та є підстави вважати, що він буде вживати заходи для уникнення екстрадиції в подальшому.
Таким чином, в порушення положень ч. 8 ст. 584 КПК України, слідчим суддею Марганецького міського суду проігноровано встановлені постановою суду Центрального району міста Рига від 09.09.2010 року факти ухилення від суду та зроблено помилковий висновок про не доведення прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, слідчим суддею в ухвалі від 07.11.2022 вказано, що в клопотанні зазначено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_17 не сплив... однак доказів того слідчому судді не надано і в судовому засідання не доведено.
Зазначене на думку прокурора не вiдповiдає дійсності, оскільки інкриміновані ОСОБА_18 злочини передбачають покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, а згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 56 Кримінального закону Латвійської Республіки, особа не може бути притягнута до кримінальноi вiдповiдальності, якщо з дня вчинення нею злочинного діяння спливли строк у десять років з дня вчинення тяжкого злочину.
Правоохоронними органами Латвійської Республіки ОСОБА_19 інкримінуються злочини, вчинені в період з листопада 2000 року по 08 березня 2005 року.
Також, слідчому судді Марганецького міського суду надано копію постанови суду Центрального району міста Рига від 03.12.2010 року по справі № К-27-182-10/8 та її переклад на російську мову, відповідно до якої ОСОБА_15 оголошено в розшук та кримінальний процес призупинено до знаходження обвинуваченого.
У зв`язку із викладеним, прокурором в судовому засіданні було наголошено на тому факті, що з моменту оголошення ОСОБА_7 в розшук та зупинення процесуальних строків до моменту його встановлення на території України перебіг строків давності не здійснювався.
Таким чином, слідчим суддею проігноровано докази того, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 (мовою оригіналу ОСОБА_8 ) не закінчився.
В доповненнях до апеляційної скарги, прокурор зазначає, що слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що ОСОБА_20 має численні тяжкі захворювання, потребує сторонньої допомоги, що на думку прокурора, не відповідає змісту наданих суду медичних документів.
Прокурор вважає, що відсутність у ОСОБА_21 , показань до госпіталізації зазначеної особи та відсутність гострих або загрозливих для життя станів, свідчить про задовільний стан здоров`я останнього, та у випадку необхiдностi передбачає можливість його видачі (екстрадиції).
Також вважає необґрунтованими висновки слідчого судді, що ОСОБА_22 має міцнi соцiальнi зв`язки, оскільки останній не одружений, відомостей, які підтверджують факт проживання останнього з ОСОБА_23 та доказів того, що зазначені особи ведуть спільний побут, мають спільний бюджет, суду не надано, на утриманні зазначеної особи малолітні, неповнолітні, обмежено дієздатні та недієздатні особи не перебувають, він не працює, не є членом громадських або волонтерських організацій. Таким чином, лише той факт, що ОСОБА_20 проживає на території Украiни упродовж 10 років не може свідчити про те, що вказана особа має мiцнi соцiальнi зв`язки.
В клопотанні від 28.11.2022 захисник ОСОБА_10 наводить, крім іншого заперечення проти апеляційної скарги прокурора та просить залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін. Посилається на п. «е» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 рік, Додаткового протоколу 1975 року та другого додаткового протоколу 1978 року до Конвенції», запит на про видачу правопорушника та документи, які до нього додаються, мають надсилатись до України разом із перекладом на українську мову або на одну з офіційних мов Ради Європи, якщо вони не складені цими мовами.
Вважає, що відсутність в матеріалах справи запиту на українській, англійській або французькій мові є самодостатньою підставою для відмови в розгляді запиту, задоволенні клопотання прокурора та відмови в задоволенні апеляційної скарги.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постанову нову, якою задовольнити клопотання та застосувати стосовно ОСОБА_24 екстрадиційний арешт.
ОСОБА_14 та його захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як слідує з матеріалів клопотання прокурора, до Офісу Генерального прокурора України з Генеральної прокуратури Латвійської Республіки надійшло клопотання про видачу від 18.05.2022 № S-100-218-00056 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , персональний код 3, громадянина Латвійської Республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у міждержавному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції у Латвійську Республіку для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 177 (шахрайство), ч. 2 ст. 179 (присвоєння, вчинене групою осіб за попередньою змовою), ч. 2 ст. 195 (Легалізація одержаних злочинним шляхом коштів, вчинені повторно групою осіб за попередньою змовою), ч. 2 ст. 275 (підробка документа, друку та штампу та реалізація та використання підробленого документа, друку та штампу) Кримінального Закону Республіки Латвії. За вчинення вказаних злочинів передбачається максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.
Ордер на арешт: 5 від 09.09.2010, виданий Центральним районним судом Риги, Латвія. Європейський ордер на арешт № S-100-218-00056 від 05.01.2018, виданий Генеральною прокуратурою, Латвія.
Інкриміновані Ігорсу Коблінецсу злочини за законодавством України відповідають злочинам, передбаченим ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, являються екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк до дванадцяти років позбавлення волі.
На даний час обласною прокуратурою проводиться додаткова екстрадіційна перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 правоохоронним органам Латвійської Республіки.
Прокурор вважав, що оскільки ОСОБА_20 згідно з обліками Інтерполу перебуває в міжнародному розшуку, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує особі у разі засудження, а також ті обставини, що Коблінецс переховується від правоохоронних органів Латвійської Республіки, відсутність обставин, які гарантують запобігання втечі особи, існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі особа намагатиметься уникнути видачі та в подальшому притягнення його до кримінальної відповідальності на території Латвійської Республіки, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію (ризик, передбачений п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України).
У зв`язку з тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 не сплив, враховуючи тяжкість та характер вчинених кримінальних правопорушень, а також те, що особа з метою уникнення кримінальної відповідальності покинула територію країни, якою розшукується, існують обґрунтовані ризики його переховування від правоохоронних органів України, у зв`язку з чим, з метою забезпечення екстрадиції до останнього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя виходив з того, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі особа намагатиметься уникнути видачі та в подальшому притягнення його до кримінальної відповідальності на території Латвійської Республіки, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію.
Також слідчий суддя врахував, що ОСОБА_14 є людиною похилого віку, має численні тяжкі захворювання, потребує сторонньої допомоги, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає останні 13 років. Під час перебування під цілодобовим арештом за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 13.05.2022, покладених на нього обов`язків не порушував. Цілодобовий арешт в подальшому не продовжувався.
З вказаними висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції та в цій частині вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 561 КПК України на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені КПК України або міжнародним договором.
За змістом ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки.
Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За результатами розгляду клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, зокрема про застосування екстрадиційного арешту або відмову в застосуванні екстрадиційного арешту, якщо для його обрання немає підстав.
При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Звільнення особи з-під екстрадиційного арешту слідчим суддею не перешкоджає повторному його застосуванню з метою фактичної передачі особи іноземній державі на виконання рішення про видачу, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Згідно з ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:
1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;
2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;
3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;
4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Вирішуючи питання про застосування екстардиційного арешту слідчий суддя правильно врахував вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є одним з факторів при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_20 тривалий час проживає на території України, а саме в м. Марганець Дніпропетровської області та має міцні соціальні зв`язки, перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_23 , що підтверджується спільним місцем проживанням (копія паспорта гр. ОСОБА_23 з відміткою зареєстрованого місця проживання) та її письмовими поясненнями, у зв`язку з чим відповідні доводи прокурора спростовані матеріалами справи.
Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року (справа № 757/11002/22) стосовно ОСОБА_7 був застосований цілодобовий домашній арешт, який закінчився 09 липня 2022 року і не продовжувався. Відомостей, що останній порушував умови цього запобіжного заходу прокурором не надано.
Разом з тим, 26 жовтня 2022 року, майже через чотири місяці керівник Нікопольської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування стосовно останнього екстардиційного арешту, не навівши в клопотанні переконливих мотивів, що ОСОБА_20 може переховуватись від органів правопорядку з метою ухилення від екстрадиції.
Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_20 не був затриманим після закінчення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту і самостійно з`явився в суд першої інстанції для розгляду клопотання прокурора та для участі в апеляційному провадженні в режимі відеоконференції, що спростовує твердження прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд апеляційної інстанції також враховує стан здоров`я ОСОБА_7 , який є людиною похилого віку, має численні тяжкі захворювання, потребує сторонньої допомоги, що підтверджується копіями медичних документів, долучених захисниками, а також під час його об`єктивного сприйняття в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 8 ст. 584 КПК України, відповідно до яких, при розгляді клопотання не досліджується питання про винуватість особи та не перевіряється законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу, у зв`язку з чим та обставина, що ОСОБА_14 перебуває у розшуку, підтверджується копією постанови суду Центрального району міста Рига від 03.12.2010 по справі № К-27-182-10/8, переклад якої на російську мову, долучений до клопотання прокурора.
Слідчий суддя, відмовив в застосуванні екстрадиційного арешту, зокрема і з тих підстав, що відсутні матеріали екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_13 , відсутня копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію) в перекладі на українську мову, а також в клопотанні зазначено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 не сплив і він перебуває у міждержавному розшуку, однак доказів того слідчому судді не надано і в судовому засіданні прокурором не доведено.
З такими висновками слідчого судді, апеляційний суд погодитись не може і в цій частині апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, з огляду на наступне.
Відповідно до положень Кримінального кодексу Латвійської Республіки, переклад яких долучений до клопотання прокурора слідує, що строки давності кримінальної відповідальності обраховуються з дня вчинення кримінального діяння до пред`явлення особі обвинувачення (ст. 56 КК Латвійської Республіки, а.п. 54).
В матеріалах провадження є копія постанови в перекладі на російську мову, про зміну постанови про притягнення особи до кримінальної відповідальності від 02 лютого 2010 року, якою внесені зміни в постанову про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності від 22 лютого 2007 року (а.п. 37 - 46). З цього слідує, що строки давності за кримінальним законом Латвійської Республіки не закінчились. В той же час, це питання підлягає вирішення уповноваженим органом під час прийняття рішення про видачу або відмову у видачі особи компетентим органам іноземної держави, яке в подальшому може бути предметом оскарження до слідчого судді.
Стосовно мови перекладу документів іноземної держави, суд апеляційної інстанції погоджується в цій частині з доводами апеляційної скарги прокурора і відхиляє заперечення сторони захисту, з огляду на таке.
Відповідно до підпункту «е» пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 рік, Додаткового протоколу 1975 року та Другого додаткового протоколу 1978 року до Конвенції» № 43/98-ВР 16.01.1998, з наступними змінами і доповненнями, Європейську конвенцію про видачу правопорушників... ратифікувати з такими заявами і застереженнями: 1) до Конвенції: е) до статті 23: запит про видачу правопорушника та документи, які до нього додаються, мають надсилатися до України разом із перекладом на українську мову або на одну з офіційних мов Ради Європи, якщо вони не складені цими мовами.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 584 КПК України, матерiали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Вiдповiдно до ч. 2 ст. 5 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових тa кримінальних справах, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах», № 452/95-BP вiд 22.11.95, до клопотання про надання правової допомоги та документів, які до нього додаються, повинен бути прикладений переклад на державну мову виконавця клопотання або російську мову. Переклад засвідчується офіційним перекладачем чи нотаріусом, або посадовою особою запитуючої установи, або дипломатичним представництвом чи консульською установою запитуючої Договірної Сторони.
Генеральною прокуратурою Латвійської Республіки до Офісу генерального прокурора України надано клопотання про видачу, витяги із кримінальних законів Латвійської Республіки, копії процесуальних документів викладені на латвійській мові та перекладені на російську мову й засвідчені, перекладачем відділу управління Документами та архівом Служби адміністративного директорату Прокуратури Латвійської Республіки.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 28 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ця Конвенція, щодо тих країн, до яких вона застосовується, замінює положення будь-яких двосторонніх договорів, конвенцій або угод, які регулюють видачу правопорушників між будь-якими двома Договірними Сторонами.
Договірні Сторони можуть укладати між собою двосторонні або багатосторонні угоди тільки з метою доповнення положень цієї Конвенції або сприяння застосуванню принципів, що в ній містяться.
З вищевикладеного слідує, що відповідно до ст. 28 Європейської конвенції про видачу правопорушників її положення замінюють положення будь-яких двосторонніх договорів, конвенцій або угод, які регулюють видачу правопорушників між будь-якими двома Договірними Сторонами. Таким чином, якщо держава, що звертається із запитом про видачу, є Стороною Європейської конвенції про видачу правопорушників, положення інших двосторонніх або багатосторонніх міжнародних договорів щодо видачі можуть застосовуватися лише в тій частині, в якій вони доповнюють положення цієї Конвенції.
Отже, положення вищезазначеного двостороннього міжнародного договору між Україною та Латвійської Республікою в частині можливості перекладу документів, які додаються до запиту на екстрадицію на російську мову доповнюють положення Європейської конвенції про видачу правопорушників і підлягають застосуванню в цьому випадку.
Враховуючи, що рішення слідчого судді про відмову в застосуванні стосовно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту по суті є правильним і прийняте, в тому числі з інших підстав з якими погодився апеляційний суд, такі помилкові висновки слідчого судді щодо мови перекладу документів не є підставою для скасування ухвали і постановлення нової ухвали про застосування такого арешту, у зв`язку з чим ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422, 584, 585 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4