Справа № 357/5587/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000716, яке внесене до ЄРДР 16 квітня 2021 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтінськ, Республіки Казахстан, громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

а також цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий/цивільний позивач ОСОБА_5 ,

обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 26 березня 2021 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , у ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_5 , який сидів на лавочці біля другого під`їзду, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, підійшов до останнього та наніс йому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а саме: перелом нижньої щелепи зліва, синець в області лівого вуха, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідний тривалий строк - більше ніж 3 тижні, тобто які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, жалкував про вчинене, зазначав, що шкоду потерпілому відшкодує, каявся, цивільний позов визнав у повному обсязі, просив зменшити іспитовий строк до мінімально можливого.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, передбачених ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України є нетяжким злочином, вчинення якого карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, неможливе без здійснення нагляду за ним, з обов`язковим залученням до праці, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, у виді двох років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 75 КК України, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, обставини вчиненого кримінального правопорушення.

До того ж, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини свідчать про те, що йому на підставі ч. 4 ст. 75 КК України, необхідно установити іспитовий строк тривалістю два роки, з покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з цивільним позовом ОСОБА_5 просив: стягнути на його користь з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду в розмірі 5 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Мотивував це тим, що у зв`язку з вчиненим кримінальним правопорушенням, йому завдана майнова шкода, яка полягає у витратах понесених ним на лікування, а також моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, неможливості продовження усталеного способу життя, порушенні стосунків з оточуючими його людьми, відсутності можливості працювати на своїй роботі.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 цивільний позов визнав.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Отже, потерпілий має право вимагати від особи, яка вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення, відшкодувати майнову шкоду, зокрема і витрати понесені ним на лікування.

Отож, за викладених обставин, оскільки ОСОБА_4 не оспорював розмір витрат на лікування, які заявлені в цивільному позові потерпілого ОСОБА_5 , суд, у цій частині, його задовольняє.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, суд враховуючи глибину фізичного болю та душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 , ступінь вини обвинуваченого, керуючись вимогами розумності і справедливості, вважає, що цивільний позов ОСОБА_5 , у частині моральної шкоди, підлягає до задоволення, у повному обсязі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25 травня 2021 року, копії супровідного листка № 8526 та талон до нього, визнано речовими доказами.

Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх належить залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 174, 177, 331, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю два роки, який обчислювати, починаючи з 14 березня 2023 року.

На підставі ч. 1 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Речові докази: копії супровідного листка № 8526 та талон до нього, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області