ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2952/22 Справа № 408/1489/20-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000041 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_10 , керівника Луганської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 04 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолимарівка Біловодського району Луганської області, громадянина України, маючого середню освіту, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в ДП «Лимарівський кінний завод» № 61 на посаді конюха, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 04 жовтня 2021 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, затримавши його в залі суду.
Строк покарання ОСОБА_9 , враховано з 04 жовтня 2021 року до дня набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення, за період з 23.02.2020 по 07.04.2021 включно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, які виразилися, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 22 лютого 2020 року, приблизно о 17:00 годині, більш точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав разом з ОСОБА_13 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та на фоні зловживання алкоголем останньою, виникла сварка.
В ході конфлікту, який виник у зв`язку з бажанням ОСОБА_9 знайти у будинку алкогольні напої та надуманою підставою вважати, що ОСОБА_13 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, мотивуючи свій намір начебто бажанням припинити вживання алкогольних напоїв останньою, у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на протиправне позбавлення життя іншої особи.
Реалізуючи свій злочинний умисел стосовно особи, з якою ОСОБА_9 перебував у сімейних відносинах, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розуміючи похилий вік ОСОБА_13 та відсутність сторонніх осіб, які б могли йому завадити, останній наніс множинні (не менше 15-20) удари кулаками рук по різним частинам тіла потерпілої, спричинивши їй закриту травму грудної клітини: перелом грудини, множинні переломи ребер (праворуч: першого, другого в трьох місцях, третього в двох місцях, четвертого, п`ятого в трьох місцях, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого, десятого, одинадцятого в двох місцях, дванадцятого та ліворуч: першого, другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого у трьох місцях, сьомого, восьмого, дев`ятого у двох місцях, десятого, одинадцятого, загальною кількістю переломів у 53 місцях), що ускладнилось розвитком гострої дихальної недостатності, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_13 .
У потерпілої ОСОБА_13 виявлено крововилив в м`які тканини голови, синці та садна голови, тулуба, які стосовно живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також, у ОСОБА_13 виявлено синці та рани на тильній поверхні кистей рук та на зовнішній поверхні передпліччя, які свідчать про здійснення самозахисту від нанесення ударів.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 скасувати та виправдати ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що обвинувачений вину за даним злочином не визнав, висновок суду ґрунтується лише на одному доказі, яким є висновок експерта СЕ-19/121-21/5689-БД від 20.04.2021.
Сторона захисту вбачає, що матеріали досудового слідства та вирок суду мають суттєві протиріччя відносно речового доказу, куртки, яка була вилучена у обвинуваченого. Згідно постанови про визнання речовими доказами, протоколу затримання підозрюваного, ухвали слідчого судді куртка, яка належить ОСОБА_9 має чорний колір, однак висновок експерта СЕ-19/121-21/5689-БД від 20.04.2021 та вирок суду має посилання на курку темно-сірого кольору.
Відповідно до пояснень, які були надані в ході судового розгляду таких свідків як: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , апелянт зазначає, що дані покази жодним чином не встановлюють вину обвинуваченого та мають лише інформацію про те, що ОСОБА_9 разом із ними вживав спиртні напої.
Що стосується показів свідка ОСОБА_18 , сторона захисту стверджує, що дійсно даний свідок є продавцем в магазину, згідно її показів слідує, що між обвинуваченим та його покійною матір`ю були добрі стосунки, остання з турботою ставилася до ОСОБА_9 .
Однак, судом у вироку не були повністю відображені покази вищевказаного свідка. Так, ОСОБА_18 пояснювала, що покійна ОСОБА_13 ніколи не скаржилася на свого сина, в ході їхньої розмови, ОСОБА_13 стверджувала, що синці, які були у неї на обличчі, вона отримала під час доїння корови.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_19 апелянт зазначає, що покази даного свідка спростовують винуватість обвинуваченого у даному злочині. Так, ОСОБА_19 показала суду, що ОСОБА_9 є її цивільним чоловіком. 22.02.2021 приблизно о 18:45 годині, ОСОБА_9 увечері приїхав до неї додому, а саме в с. Крейдяне Біловодського району. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння. В ході розмови ОСОБА_9 повідомив, що він був у матері вдома та вона була п`яна. Ні кісті правої руки ОСОБА_9 свідок побачила тілесні ушкодження. ОСОБА_9 у цей день був одягнений в спортивні штани та чорну куртку.
Як стверджує апелянт, суд також не повністю відобразив покази даного свідка ( ОСОБА_19 ), обмежившись наступним зазначенням: ... 22.02.2021 обвинувачений приїхав додому, на його штанях була грязюка та подряпини на правій руці, які утворилися при падінні з велосипеду. Також ОСОБА_19 зазначила, що взимку обвинувачений часто падав з велосипеду. Вказане на думку сторони обвинувачення повністю спростовує вину обвинуваченого, оскільки дані обставини вказують на походження подряпин на його правій руці.
Що стосується показів свідка ОСОБА_20 , сторона захисту вбачає, що саме під час досудового слідства остання надавала більш розгорнуті пояснення саме слідчому, при цьому не все повідомила суд.
Відповідно до показів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 слідує, що померла була косо-лапою, у неї були покручені руки та вона часто падала, оскільки її била корова. Ці пояснення суд також проігнорував та не вказав у своєму судовому рішенні.
Захисник критично ставиться до судово-медичних висновків по вказаному кримінальному провадженню, а також показів медичного експерта ОСОБА_24 .
Адвокат акцентує увагу на тому, що витяг з ЄРДР № 0000041 від 23.02.2020 містить посилання саме на те, що ОСОБА_9 вчинив вбивство своєї матері ОСОБА_13 , однак такі процесуальні документи як: клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, ухвала суду про обрання запобіжного заходу рапорт працівника поліції спростовують даний злочин, оскільки в них міститься інформація, що ОСОБА_9 лише повідомив про виявлення його матері, яка була вже померлою.
Що стосується таких письмових доказів, як: протокол огляду місця події, ухвала про проведення обшуку, протокол огляду трупа, ухвала суду про накладення арешту на вилучений одяг обвинуваченого, постанова про відібрання біологічних зразків, для проведення експертизи, протокол отримання зразків відповідно до яких у ОСОБА_9 відібрано біологічні зразки, постанова про відібрання біологічних зразків, для проведення експертизи, протокол отримання зразків відповідно до яких у обвинуваченого папілярні узори пальців рук, зрізи з нігтьових пластин пальців рук, зрізи з нігтьових пластин обох рук, протокол медичного огляду № 40 від 23.02.2020 для встановлення факту вживання алкоголю, згідно якого о 20:05 годині 23.02.2020 у ОСОБА_9 виявлено подряпини на шкірі пальців правої кісті, гематому біля зовнішнього кута лівого ока, алкогольне сп`яніння 0,40% - дані докази на думку сторони захисту вказують лише на проведення процесуальних слідчих дій, однак не вказують на причетність ОСОБА_9 до вказаного злочину.
Апелянт вважає, що такий доказ як слідчий експеримент за участю обвинуваченого повинен бути визнаний не законним, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії на ОСОБА_9 чинився тиск зі сторони працівників правоохоронних органів, які погрожували йому фізичною розправою.
Захисник вважає, що зміна ОСОБА_9 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою є безпідставна, оскільки на час слухання кримінального провадження його підзахисний ніколи не порушував обов`язки, які були покладені на нього відповідно до ухвал суду.
Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор Біловодського відділу Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_10 та заступник керівника Луганської обласної прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу із доповненнями до неї, відповідно до якої не оспорюючи фактичних даних просять вказаний вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок мякості.
Ухвали новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
В строк відбування покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 23.02.2020 по 07.04.2020 та з 04.10.2021 по день набрання вироком законної сили включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Сторона обвинувачення акцентує, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Суд, при призначенні покарання не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який вчинив вбивство своєї матері, яка була особою похилого віку (69 років). Обвинувачений тривалий час не працював, регулярно вживав спиртні напої, неодноразово застосовував насилля по відношенню до потерпілої.
Крім вказаного сторона обвинувачення зазначає, що вироком суду встановлено обтяжуючі обставини: вчинення злочину щодо особи похилого віку; вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також апелянти зазначають, що суд не вірно визначив початок строку відбування покарання, яке на їх твердження повинно бути враховано саме з 23.02.2020 по 07.04.2020 та з 04.10.2021 по день набрання вироком законної сили включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

До початку судового засідання надійшла заява від прокурора ОСОБА_11 про відмову від апеляційної скарги та доповнень до неї відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку, за необхідне прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 04.10.2021 щодо ОСОБА_9 .
Позиції учасників судового провадження.
Захисник в судовому засіданні підтримала апеляційні вимоги сторони захисту. Просила вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки в його діях відсутній склад кримінального правопорушення за вказаною статтею КК України.
Прокурор просив суд апеляційної інстанції залишити вимоги сторони захисту без задоволення, вирок суду - залишити без змін.
Обвинувачений та потерпіла до суду не з`явилися, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надавали, а тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за їх відсутністю.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Колегія суддів оцінює висунуту обвинуваченим версію, щодо подій, які мали місце 22.02.2020, як форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, яка не відповідає дійсним фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, встановленими судом під час судового розгляду.
Визнаючи ОСОБА_9 винним в умисному вбивстві ОСОБА_13 , а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, суд навів у вироку переконливі доводи на обґрунтування цього висновку.
Посилання сторони захисту та самого обвинуваченого, що ОСОБА_9 не причетний до злочину та він не позбавляв життя своєї матері, шляхом спричинення їй тілесних ушкоджень, що стало причиною смерті ОСОБА_13 , та те, що матеріали справи не містять достатніх доказів для доведення вини обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених під час судового розгляду та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Відповідно до показів наданих у суді першої інстанції, обвинувачений, хоча й не визнав свою вину, однак пояснив, що 22.02.2020 приблизно о 17:00 годині, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння він прийшов додому, а саме: АДРЕСА_1 , де побачив свою матір, яка знаходилася у будинку та сидячи у ліжку, спала. На його твердження, матір ( ОСОБА_13 ) у той день перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Впоравшись по господарству, обвинувачений поїхав до своєї співмешканки. Жодних тілесних ушкоджень потерпілій він не спричиняв, вважає, що смерть його матері настала від травм, які могла спричинити корова. Утворення крові на його одязі, пояснює тим, що матір він клав у ліжко, а подряпини на його руці утворилися внаслідок падіння з велосипеду.
Вказані пояснення обвинуваченого щодо недоведеності його вини перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
За змістом ст. 85 цього Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доводиться належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження суду першої інстанції та яким суд надав відповідну правову оцінку у вироку.
Зокрема вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20 , яка вказала, що покійна часто ходила із синцями, неодноразово позичала у неї гроші, скаржилася, що її син б`є та вимагає гроші.
Наведені покази свідка ОСОБА_20 , узгоджуються з показами наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_25 , яка пояснила, що ОСОБА_13 скаржилася їй на свого сина, казала, що він її б`є, вимагає гроші, вона часто ходила із синцями та казала, що це Сашкіна робота. Покійна постійно купувала йому пиво та цигарки. Крім того ОСОБА_13 завжди мала збите обличчя, руки, ноги.
Вказані покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_25 узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 16 від 17.04.2021, згідно якого ОСОБА_13 має численні тілесні ушкодження та переломи загальною кількістю у 53 місцях, частково прямі та частково непрямі переломи. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_13 , алкоголю не виявлено. Синці та рани на тильній поверхні кистей рук та на зовнішній поверхні передпліч, встановлені у ОСОБА_13 можуть свідчити про самозахист від нанесення ударів тупим твердим предметом (предметами) (а.к.п. 91-94 том 1).
Даний висновок повністю узгоджується з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 16/1 від 29.04.2021, з урахуванням слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 та судово-медичного експерта, де підтверджено попередній висновок та зазначено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_13 утворилися від множинних контактів з тупим твердим предметом (не менше 15-20 ударів). При огляді місця події слідів переміщення трупу не виявлено, слідів волочіння трупу не встановлено. Смерть настала відразу після спричинення закритої травми грудини, перелом грудини, множинні двобічні переломи ребер. Після спричинення закритої травми грудини потерпіла ОСОБА_13 не могла здійснювати самостійні дії, пересуватись, говорити, самостійно дихати. Тілесні ушкодження встановлені в ОСОБА_13 були спричинені послідовно та не могли утворитися від удару твариною чи падіння на сходах (а.к.п. 86-90 том 1).
Висновком експерта № СЕ-19/121-21/5689-БД від 20.04.2021, яким встановлено, що сліди крові, виявленого на куртці ОСОБА_9 темно-сірого кольору, збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупу ОСОБА_13 (а.к.п. 161-205 том 2).
Як слідує з показів наданими в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_24 , підтвердив надані ним висновки та показав, що на слідчому експерименті ОСОБА_9 розповідав і показував на місці події обставини при яких він травмував свою матір. Розтином трупу було встановлено 53 переломи ребер. Жодного ребра не залишилось цілим. Деякі ребра мали від двох до трьох пошкоджень, такі пошкодження не могли утворитися від здавлювання, оскільки тоді б були інші характерні ознаки переломів, вони не були б прямими. Встановлені тілесні ушкодження викликають порушення дихання, яке наступає поступово. Потерпіла не могла дихати, а не те щоб пересуватися.
Тобто з вказаного слідує, що доводи сторони захисту в частині того, що покійна була травмована в приміщенні сараю, а саме худобою (корова) та обвинувачений не причетний до даного злочину - є безпідставними, оскільки вищевказані висновки експертів, так і покази свідків показали, що саме ОСОБА_9 наніс удари потерпілій з достатньою силою, по важливо життєвим органом, синці та рани на тильній поверхні кистей рук та на зовнішній поверхні передпліч, встановлені у ОСОБА_13 можуть свідчити про самозахист від нанесення ударів тупим твердим предметом (предметами).
Смерть потерпілої ОСОБА_13 настала відазу після нанесення їй тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_13 не могла після спричинених їй вище травм дихати, а тому остання жодним чином не могла самостійно здійснювати рух, навіть на короткій дистанції.
Колегія суддів погоджується з тим, що тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_13 були спричинені послідовно та не могли утворитися від удару твариною чи падіння на сходах, при цьому висновок судово-медичної експертизи № 16 від 17.04.2021, при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_13 , алкоголю не виявлено, що спростовує пояснення обвинуваченого, що коли він прийшов додому до матері, остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Також апеляційний суд звертає увагу на тому, що відповідно до протоколу огляду місця події від 23.02.2020 ОСОБА_13 знаходилася в спальній кімнаті на ліжку, її одяг був в речовині бурого кольору. Жодних зафіксованих речовин, які були б схожі на кров, органом досудового розслідування під час слідчих дій, які проводилися у будинку, а також на території подвір`я, що розташоване по АДРЕСА_1 - не було зафіксовано.
Дане свідчить про те, що потерпіла під час нанесення їй ударів знаходилася саме у кімнаті будинку. Після спричинення їй тілесних ушкоджень, покійна не могла вчиняти жодних фізичних дій, серед яких є й дихання, тому апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи сторони захисту, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 були спричинені худобою в сараї.
На переконання колегії суддів, висновки експерта були належно складені судовим експертом у відповідності до вимог Закону. Дані докази є чіткі та зрозумілі, були належним чином досліджені та описані судом першої інстанції у вироку.
Експерт ОСОБА_24 був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок чи за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Експертні дослідження були проведені на підставі постанов слідчого.
Посилання сторони захисту про порушення зі сторони експерта процедури проведення експертних досліджень, не приймаються колегією суддів, оскільки такі твердження нічим не підтверджуються.
У справі проведено ряд експертних досліджень, які встановили наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_13 , зокрема ті, які спричинили її смерть.
Ця обставина повністю підтверджена, ніким не оспорюється і не викликає у колегії суддів жодного сумніву.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що висновки проведених по справі експертиз зроблені компетентними спеціалістами, є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, є науково - обґрунтованими, та такими, що за своїм змістом узгоджуються із фактичними обставинами даного кримінального провадження та іншими доказами. Та порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено. З такими висновками погоджується й апеляційний суд.
Жодних клопотань про необхідність повторного допиту експерта чи дослідження будь-яких доказів сторона захисту у своїй апеляційній скарзі на заявляла.
Підстав для визнання таких висновків та показів експерта ОСОБА_24 неналежними та недопустимими доказами, як про це наголошує у своїй апеляційній скарзі захисник, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині необґрунтованими.
Версія обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що кров на його одязі потрапила у результаті того, що він торкався тіла матері, коли її клав на ліжко, а подряпини на його руці утворилися в наслідок падіння з велосипеду, спростовується вищевказаними висновками експертиз та показами експерта ОСОБА_24 , який надав показання у судовому засіданні, акцентуючи, що він разом із ОСОБА_9 приймали участь у слідчому експерименті, де останній детально розповів і показав при яких обставинах ОСОБА_9 22.02.2020 травмував свою матір. Наявність на одязі ОСОБА_9 саме слідів крові, на переконання колегії суддів, однозначно вказує саме про активні дії обвинуваченого під час нанесення ударів, що в сукупності з наведеними вище доказами, підтверджує висновок суду першої інстанції про вчинення вбивства потерпілої саме її сином ОСОБА_9 .
Посилання адвоката, що покази свідків таких, як: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не підтверджують вину обвинуваченого, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Дійсно, дані свідки не були очевидцями події, які мала місце 22.02.2020 за участю обвинуваченого та його покійної матері, їм не були відомі будь-які обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак дані свідки чітко вказали, що обвинувачений та його матір жили удвох по АДРЕСА_1 .
Щодо доводів сторони захисту про те, що пояснення свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 суд відобразив не у повному обсязі, а свідок ОСОБА_20 в ході досудового слідства надала більш детальну інформацію з приводу даного злочину, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.
Таким чином, доводи сторони захисту про не повне та неправильне відображення судом першої інстанції показань свідків у вироку, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції, допитавши свідків безпосередньо в судовому засіданні, належним чином відобразив їх у вироку, давши їм належну правову оцінку, а тому покази свідка ОСОБА_20 , надані під час досудового розслідування не можуть бути прийняті до уваги.
Посилання сторони захисту про відсутність у вироку суду показів таких свідків, як: ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які були допитані в ході судового розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
Проаналізувавши аудіозаписи судових засідань за участю даних свідків, суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги, оскільки такі покази з одного боку не спростовують обвинувачення, а з іншого не мають суттєвого визначального значення, з таким висновком суду погоджується і колегія суддів.
Посилання апелянта, щодо кольору куртки, яка належить ОСОБА_9 (чорний колір/або темно-сірий колір), жодним чином не впливають ні на факт вчинення ОСОБА_9 злочину, ні на кваліфікацію його дій.
Щодо не згоди сторони захисту та самого обвинуваченого з застосованим до нього запобіжного заходу, слід зазначити наступне.
Судом першої інстанції при зміні обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, були дотримані всі вимоги, передбачені чинним КПК України у повному обсязі. При цьому суд врахував особливу тяжкість даного злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки.
Так, незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 його винуватість у вчиненні умисного вбивства тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , що призвело до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які призвели смерть, доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, обсяг яких узгоджено з учасниками кримінального провадження, а саме показаннями свідків, протоколами слідчих та процесуальних дій та іншими документами та доказами, дослідженими у судовому засіданні, які ретельно перевірені та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів захисника, зазначених ним у апеляційній скарзі, не має.
У підсумку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді першої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинено і обвинувачений є винним у його вчинені.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції нормі кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинене обвинуваченим дій, які суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України.
За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Відтак, підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та закриття кримінального провадження, як про це просить сторона захисту, у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Що стосується покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_9 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахована як тяжкість скоєного ним злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює конюхом у філії Лимарівський кінний завод № 63, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, зловживає алкогольними напоями.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, є: вчинення злочину щодо особи похилого віку; вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання ОСОБА_9 у найсуворішому його виді - у виді позбавлення волі строком на 12 років, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4