Справа № 373/157/23
Номер провадження 1-кп/373/99/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (№ ЄРДР 0000017) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Учасники провадження:

секретарка судових засідань ОСОБА_3 ,

прокурорка ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_2 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 08.01.2023 близько 22 год. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) перебував у будинку колишньої співмешканки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де у останнього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне, таємне заволодіння мобільним телефоном марки «Tecno», модель «РОР 6 pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2 SIM Polar Black», серійний номер НОМЕР_1 .

Без відриву у часі, ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, підійшов до тумби, де взяв мобільний телефон марки «Tecno», модель «РОР 6 pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2 SIM Polar Black», серійний номер НОМЕР_1 вартістю 3199,20 грн, який помістив до кишені власних штанів.

Після чого, ОСОБА_2 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоди на суму 3199,20 грн. (три тисячі сто дев`яносто дев`ять гривень двадцять копійок).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 повідомив, що число точно не пам`ятає (може бути 08 числа, як це зазначено в обвинувальному акті), але у січні 2023 року ввечері приїхав тверезий додому, де мешкав з ОСОБА_5 . З`їздили в магазин. В них виник конфлікт. Забрав її телефон без її дозволу та поїхав у с. Дівички. На наступний день повернув його. Того вечора був у будинку, де вона мешкала. Потім разом поїхали випити пива, а згодом між ними виник конфлікт через ревнощі. Телефон лежав на стільці, на якому лежав її халат, а вона була у ванній кімнаті. Були там лише вони вдвох. Навіщо забрав телефон, не знає, «був у стані». Телефонували, трубку взяв лише, коли дзвонили на його телефон. Дзвонили поліцейські десь о 03:00, питали чи телефон в нього, він підтвердив. Спитали, чи зможе він привезти телефон, але він відмовився через те, що була комендантська година. Зранку прийшов дільничний офіцер поліції та одразу приїхала потерпіла з батьком. Казали віддати телефон, він погоджувався, але працівник поліції сказав, щоб телефон потерпілій не віддавав зараз, а щоб віддав у відділку поліції. Так обвинувачений і зробив у відділку поліції.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що вона одружена, у близьких чи родинних відносинах з обвинуваченим не перебуває. Події відбувалися 08.01.2022 близько 22:00 по вул. Вишневій, 29 у м. Переяславі. ОСОБА_2 приїхав до неї на підпитку. Десь поїхав й знову приїхав. Подзвонив до неї, сказав їй вийти до нього на вулицю. Коли вона вийшла до нього, вони постояли та поговорили. Він хотів зайти в хату, але вона його не впускала. Вона почала тікати, бо він почав її за руки хапати. Вона його до хати не пускала. Він її наздогнав за 4 хати та почав тягнути до хати, порвав куртку та за щелепу тягнув до хати. Потім закинув її у хату, забрав на її очах телефон, який випав з кишені, та побіг. Вона пішла до сусідів, сусіди вийшли. Близько 24:00 вона пішла до хлібзаводу, у людини взяла телефон та викликала поліцію. Дозволу на користування телефоном обвинуваченому не давала. Вона, її батьки та сусідка дзвонили на її телефон та телефон обвинуваченого, але він увімкнув режим польоту. Наступного дня працівники поліції повернули телефон. До цього жили разом з обвинуваченим по АДРЕСА_3 . Телефон марки «Tecno» належав їй, купила його у листопаді 2022 року.

Прокуроркою надано та досліджено у судовому засіданні рапорт прокурорки ОСОБА_4 від 24.01.2023 № 51/1-17вих23 про виявлення кримінального правопорушення, з якого вбачається, що нею проведено перевірку матеріалів ЄО №236 від 12.01.2023, в результаті якої встановлено, що не були внесені в ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 про крадіжку її телефону. У зв`язку з цим прокурорка просила дозволу на внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Також на рапорті міститься резолюція: «Згоден. Внесіть в-ті до ЄРДР» від 25.01.2023.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.01.2023, ОСОБА_5 , попереджена про відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчиненні злочину, завила, що 11.01.2023 близько 21:00 до її будинку приїхав її колишній співмешканець ОСОБА_2 та викрав в неї її мобільний телефон марки «Tecno» IMEI: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Заяву прийняв о/у СКП ВП № 1 Бориспільського РУП майор ОСОБА_6 (написано нерозбірливо від руки).

Згідно з розпискою від 12.01.2023 ОСОБА_2 він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Tecno» РОР 6 pro 2 х32 , який він забрав у ОСОБА_5 11.01.2023 близько 22:00.

Власноручно написаною заявою від 12.01.2023 ОСОБА_5 дозволила працівникам поліції проникнути до її господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 для проведення огляду.

У протоколі огляду місця події від 12.01.2023 зазначено про його проведення з 00:40 до 01:20 на підставі заяви ОСОБА_5 . Проведеним оглядом встановлено розташування приміщень та окремих предметів інтер`єру. Встановлено, що на підлозі біля столу лежить скатертина сірого кольору та часточки дрібні різної форми та розміру, ззовні схожі на залишки від посуду.

Прокурорка зазначила, що заява ОСОБА_5 від 12.01.2023 про дозвіл на огляд та протокол огляду не доказують обставин, зазначених в формулюванні обвинувачення, а лише доводить відсутність викраденого телефону в будинку, що був оглянутий.

Копія товарного чеку № 1/584 999 від 05.12.2022 містить інформацію щодо того, що смартфон марки «Tecno», модель «РОР 6 Pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2SIM Polar Black» з гідрогелієвою плівкою для плотера Anti-blue та її поклейкою було реалізовано ФОП ОСОБА_7 за 4197 грн.

Постановою від 25.01.2023 слідчим було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Tecno», модель «РОР 6 Pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2SIM Polar Black», а також вирішено його повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 27.01.2023 було призначено судову товарознавчу експертизу зазначеного мобільного телефону.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 27.01.2023 № 506/23 ринкова вартість мобільного телефону марки «Tecno», модель «РОР 6 Pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2SIM Polar Black», вживаного, з урахуванням зносу, станом на 08.01.2023 становила 3199,2 грн.

Згідно з власноручно написаною заявою від 27.01.2023 ОСОБА_5 отримала від працівників поліції мобільний телефон марки «Tecno» РОР 6 pro 2 х32 , який у неї забрав 08.01.2023 (цифри «08» виправлені) близько 22:00 її співмешканець ОСОБА_2 , даний мобільний телефон зобов`язалася зберігати до «вияснення питання по суті».

В якості документів, що характеризують обвинуваченого, прокуроркою надано копії його паспорту та свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 його доньки ОСОБА_8 , листи про не перебування ОСОБА_2 на обліку у центрі зайнятості та військовозобов`язаних, а також довідки від лікарів психіатра та нарколога про те, що він в них на обліку не перебуває.

Судом було роз`яснено сторонам та потерпілій норми законодавства щодо обов`язку доказування у цьому кримінальному провадженні. Після дослідження вищезазначених доказів всі учасники судового засідання зазначили про відсутність клопотань щодо досліджених доказів чи доповнення судового розгляду та висловили згоду на перехід до судових дебатів.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частинами 1, 2, 4 ст. 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Приписами ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на вищезазначені приписи законодавства вбачається, що обвинувачений має право відмовитися давати показання, а обов`язок доведення всіх визначених обставин вчинення кримінального правопорушення, винуватості у його вчиненні обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення.

При цьому, зважаючи на положення ст. 95 КПК України, з урахуванням приписів ст. 92 КПК України, збирати докази у формі показань обвинуваченого мають право сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. З огляду на положення ст. 22, 26 КПК України, якими закріплені засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд (судді) не має перебирати на себе обов`язки зазначених вище учасників кримінального провадження та задавати питання обвинуваченому під час його допиту з метою отримання показань щодо обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на підтвердження формулювання обвинувачення, визначеного в обвинувальному акті.

Як убачається з обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України виключно з корисливих мотивів. При цьому інших мотивів вчинення злочину в обвинувальному акті не зазначається.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові ВС від 25.01.2020 у справі № 234/1145/19 зроблено наступний висновок.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 КК України, крадіжка це таємне викрадення чужого майна. Закон про кримінальну відповідальність, в якому передбачена відповідальність за вчинення певного виду злочину, є узагальнюючим нормативно-правовим утворенням. У ньому законодавцем закріплюються лише найбільш характерні ознаки, типові для множини суспільно небезпечних діянь визначеного виду, а також необхідні відмінні ознаки від інших діянь. Зокрема, ст. 185 КК України містить безпосередні вказівки лише на три найбільш характерні ознаки відповідного злочину, які достатні для отримання уявлення про його суспільно небезпечну сутність. Зокрема, це: 1) спосіб (таємне); 2) суспільно небезпечне діяння (викрадення); 3) предмет (чуже майно). Жодна з суб`єктивних ознак злочину у цій конструкції не вказана, хоча це не означає, що вони можуть бути будь-якими чи є не обов`язковими. Необхідність наявності саме корисливого мотиву визначається змістом самого поняттям викрадення як діяння, що криміналізоване у ст. 185 КК України, незалежно від окремого зазначення цього мотиву у змісті диспозиції цієї статті. Тому за умови встановлення відсутності в особи корисливого мотиву вчиненого діяння, відсутньою є суб`єктивна сторона крадіжки як злочину.

З досліджених доказів, у тому числі показань обвинуваченого не вбачається, що він «забрав» телефон потерпілої з корисливого мотиву, тобто у зв`язку з прагненням (спонуканням) до незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

З показань обвинуваченого та потерпілої вбачається, що в них виник конфлікт у зв`язку із ревнощами. При цьому, обвинувачений висловив готовність повернути потерпілій телефон по закінченню комендантської години, оскільки перебував в іншому населеному пункті на той момент, коли йому зателефонував працівник поліції, та висловив пропозицію повернути телефон потерпілої. Зранку наступного дня обвинувачений був готовий повернути телефон потерпілій, але, за вказівкою працівника поліції, передав його згодом працівникам поліції у відділку поліції.

При цьому, з показань обвинуваченого та потерпілої вбачається, що наступного дня телефон було повернуто потерпілій працівниками поліції. Зазначені показання не узгоджуються з дослідженою розпискою потерпілої від 27.01.2023 про отримання телефону від працівників поліції.

Крім того, є неузгодженою дата та час подій, про які зазначено в обвинувальному акті, із тими, що вказані в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.01.2023; розписці від 12.01.2023 ОСОБА_2 про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону; заяві ОСОБА_5 про дозвіл на огляд будинку від 12.01.2023; протоколі огляду місця події від 12.01.2023.

Зважаючи на встановлені розбіжності, а також нечіткість показань обвинуваченого та потерпілої з цих питань, які також різняться й щодо фактичних обставин, суд, керуючись ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, тлумачить сумніви щодо мотиву та часу інкримінованих обвинуваченому дій на його користь та констатує, що ці обставини не доведені стороною обвинувачення.

З висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 27.01.2023 № 506/23 вбачається, що об`єкт на огляд не наданий, тому в якості вихідних даних для дослідження використовувалися відомості, що містяться в постанові про призначення цієї експертизи.

При цьому прокурорка у судовому засіданні зазначила, що мобільний телефон було повернуто потерпілій після проведення експертизи.

Будь-які докази того, на якій правовій підставі, де та у якому статусі переданий обвинуваченим 12.01.2023 працівникам поліції мобільний телефон перебував до 25.01.2023, коли його було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та вирішено повернути потерпілій, відсутні.

Всупереч приписам ч. 2 ст. 100 КПК України мобільний телефон, як при його передачі обвинуваченим працівникам поліції, так й після його визнання речовим доказом, не був оглянутий, сфотографований та докладно описаний в протоколі огляду.

Підстави для ненадання мобільного телефону для проведення його експертного дослідження, про що заначено у постанові від 27.01.2023 про призначення цієї експертизи, як у самій постанові, так й в інших досліджених доказах не зазначені.

Як вбачається з висновку експерта при експертному дослідженні застосовувався витратний методичний підхід. Однак, у висновку не зазначено, яка саме інформація та щодо яких саме виробів аналогічного призначення оцінювалася експертом для визначення початкової вартості.

Також, з огляду на те, що у постанові про призначення експертизи, яка слугувала для експерта єдиним джерелом вихідних даних, не зазначено рік випуску та строк експлуатації об`єкту дослідження, його стан тощо, вбачається, що вказані у висновку експерта втрати якості через наявність ознак зносу та дефектів (у процентному виразі) - 20%, є необґрунтованими.

Зазначене свідчить про недостовірність відомостей, що містяться у висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 27.01.2023 № 506/23.

Процесуальне джерело походження копії товарного чеку № 1/584 999 від 05.12.2022 з досліджених судом доказів та з реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, доданого до обвинувального акту, не прослідковується жодним чином, що, з огляду на приписи ст. 86, 93 КПК України, дає підстави для висновку про його недопустимість, оскільки він отриманий не у порядку, визначеному КПК України.

Потерпіла у своїх показаннях зазначила про те, що обвинувачений забрав її телефон, коли той випав з її кишені в результаті сутички між нею та обвинуваченим, і вона спостерігала це. Зазначене ставить під сумнів доведеність обставин як умислу щодо таємного викрадення, так й самого факту таємності дій обвинуваченого, які йому інкриміновані.

Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд дійшов висновку про їх недостатність для підтвердження обставин, зазначених у формулюванні обвинувачення, що свідчить про недоведеність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у частині часу вчинення діяння, його таємності, корисливого мотиву, а також вартості предмету кримінального правопорушення.

Питання про документи та речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Речові докази суду не подавались, але вбачається, що мобільний телефон марки «Tecno», модель «РОР 6 Pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2SIM Polar Black» перебуває у ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, через недоведеність в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Поновити ОСОБА_2 у правах, обмежених під час кримінального провадження.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Tecno», модель «РОР 6 Pro (ВЕ8) 2/32 Gb 2SIM Polar Black» залишити ОСОБА_5 .

Документи залишити у матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути поданадо Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку може бути отримана обвинуваченим та прокурором негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1