Справа № 755/2816/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/785/2023 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9

потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0006049 від 08.12.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської обл., громадянина України, одруженого, тимчасово не працевлаштованого, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки;

задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 46 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 27 листопада 2020 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-33021» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом по під`їзній дорозі вздовж будівлі № 15 по Броварському проспекті зі сторони виїзду в бік вул. А. Шептицького в м. Києві, в порушення вимог п.п. 10.1; 10.9 ПДР України, саме розпочавши рух заднім ходом не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився, що позаду його автомобіля нікого немає, та не звернувся за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який стояв позаду його автомобіля, в наслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений указав на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, та неповнотою судового розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав про те, що місцевим судом в основу обвинувального вироку покладено лише показання потерпілого ОСОБА_10 та безпідставно не взято до уваги його показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які на його переконання мали важливе значення в даному кримінальному провадженні. Зважено апелянтом також про те, що висновок експерта № СЕ-19/111-21/1778/ІТ від 18.01.2021 є поверхневим, у зв`язку з чим, на його переконання, місцевий суд повинен був призначити повторну авто технічну експертизу на предмет технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду водієм, чого останнім зроблено не було. При цьому, обвинувачений зазначив, що з метою встановлення істини в даному провадженні, він самостійно звернувся до експерта, який надав йому висновок про те, що він не мав технічної можливості зупинитись, або уникнути наїзду на пішохода. Крім того, на думку апелянта, місцевим судом надано невірну оцінку висновку експерта № 042-60-2021 щодо механізму отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки на його переконання дане заключення є припущенням та потребує додаткового з`ясування за допомогою комплексної судової-медичної транспортно - трасологічної експертизи. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив про те, що саме протиправні дії потерпілого ОСОБА_10 , які проявились в грубому порушенні правил дорожнього руху перебували у причино-наслідковому зв`язку з виниклою дорожньо - транспортною пригодою, що залишись поза увагою місцевого суду, та як наслідок призвело до ухвалення незаконного вироку. За наведених обставин просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили доводи цієї апеляційної скарги і просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

представника потерпілого та потерпілого, які також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за обставин, наведених у вироку, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

показаннями допитаного у ході судового розгляду потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких він вказав, що 27.11.2020 року о 17 год. біля МВЦ за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 15, його фірма мала загрузити стенди біля виставки. В цей час він став біля воріт аби поглянути, де можна припаркувати автомобіль. В цей час відчув удар та почав кричати. Водій ОСОБА_7 , який керував автомобілем ГАЗ зупинився. Після чого було викликано швидку медичну допомогу;

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.11.2020 року та схемою дорожньо-транспортної пригоди від 27.11.2020 року, якими зафіксоване місце ДТП, розташування транспортного засобу після зіткнення;

висновком автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/1778-ІТ від 18.01.2021, відповідно до якого в дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ГАЗ-33021» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «ГАЗ-ЗЗО21» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України.

висновком судово - медичної експертизи №042-60-2021 від 22.01.2021р., відповідно до якого дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 27.11.2020 року о 16:21 год., у нього мали місце наступні тілесні ушкодження: а) закрита травма лівого ліктьового суглобу -внутрішньо-суглобовий уламковий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки і голівки променевої кістки зі зміщенням уламків; б) садно передньої поверхні лівого колінного суглобу. Відповідно до п.п.4.6 та 2.2.1/в «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну;

картою виїзду швидкої медичної допомоги від 27.11.2020р. №1225, відповідно до якої під час виїзду швидкої медичної допомоги на місце ДТП (МВЦ №3) у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у виді забою, вивиху лівого ліктьового суглобу, забій, садна лівого колінного суглобу;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу, а сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні вимог п.п. 10.1; 10.9 ПДР України, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України.

Покарання ОСОБА_7 було призначене із дотриманням вимог ст. 50 і 65 КК України та обвинуваченим в апеляційній скарзі не оскаржувалось, як і не оскаржувалась правильність вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 . Підстав для виходу за межі апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги його показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку, в суді першої інстанції обвинувачений вказував, що коли він почав рух автомобілем заднім ходом, він подивився по дзеркалах та перевірив, що позаду нікого немає. Проїхавши близько 5 метрів почув крик, а вийшовши з машини побачив потерпілого ОСОБА_10 та допоміг йому піднятись. Крім того вказував, що у нього була обмежена видимість. Оскільки автомобіль вантажний, то він мав змогу орієнтуватись лише по бокових дзеркалах. Натомість уже в апеляційній скарзі обвинувачений вказав про те, що потерпілого він бачив, оскільки той махав в його сторону і він сприйняв це як допомогу йому їхати заднім ходом, а тому це не потребувало від нього застосування додаткових заходів.

Колегія суддів критично ставиться до показань обвинуваченого про те, що він бачив потерпілого та що той махав йому і до уваги їх не приймає, оскільки в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинувачений не зміг пояснити, чому в суді першої інстанції він не вказував про те, що бачив потерпілого ОСОБА_10 та що той махав йому рукою. Крім того, дані показання обвинуваченого були спростовані в суді апеляційної інстанції потерпілим ОСОБА_10 , який показав, що в момент наїзду на нього він стояв спиною до автомобіля і жодних рухів руками не робив, автомобіля він не бачив, а лише відчув удар та впав. Аналогічні показання були надані потерпілим і в суді першої інстанції, а тому сумніву у колегії суддів не викликають.

Також є безпідставними доводи обвинуваченого про недотримання потерпілим ОСОБА_10 вимог Правил дорожнього руху, оскільки саме невиконання ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1; 10.9 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками у виді отримання потерпілим ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Також є безпідставними посилання обвинуваченого на висновок автотехнічної експертизи №0478-2021-0924 від 30.09.2021р., оскільки з вказаного висновку вбачається, що в даній дорожній обстановці, виходячи з вказаних в свідченнях очевидця події ОСОБА_11 даних щодо характеристик взаємного розташування автомобіля і пішохода в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля ГАЗ 33021 д.н. НОМЕР_1 , в діях водія цього автомобіля ОСОБА_7 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР з технічної точки зору не вбачається, і, відповідно його дії не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору. Разом з тим, порушення вимог п. 12.3 ПДР у вину обвинуваченому ОСОБА_7 не ставилось. Крім того, вказаний висновок не спростовує наявність в діях ОСОБА_7 порушень вимог п.п. 10.1; 10.9 ПДР України.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирок відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а саме є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не встановлено.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4