23.03.2023
справа №642/670/22
провадження №1-кс/642/812/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Ленінський районний суд міста Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Новобаварской окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за№0000987 від 24.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб у великих розмірах, -

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшло вищезазначене клопотання про накладення арешту.В обґрунтування слідчий зазначив, що в провадженні СВ ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000987 від 24.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого у великих розмірах.

Так, 09.07.2021р. у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 невстановлені особи шахрайським шляхом заволодіти квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинили матеріальну шкоду.

Згідно договору купівлі-продажу квартири реєстраційний номер 2007 від 09.07.2021р. посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_4 між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6 , вказано, що ОСОБА_5 є власником квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №4-99-150240, зареєстрованого 29.03.1999 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записана у реєстрову книгу за №П-3-18130.

Допитана у якості потерпілої ОСОБА_5 пояснила, що квартира АДРЕСА_1 , належить їй та її доньки ОСОБА_7 , яка мешкає у Німеччини. Приблизно 13.05.2021р. в неї трапився інсульт, після якого вона не може ходити, так як в неї відмовили ноги. У кінці листопада 2021 року до неї в квартиру зайшли невідомі особи, зломавши замки дверей, та повідомили, що вони нові власники квартири. ОСОБА_5 квартиру нікому не продавала у зв`язку з тим, що це її єдине місце мешкання. До нотаріуса вона нікуди не їздила.

В ході досудового розслідування було отримано тимчасовий доступ до інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , в ході вивчення якої встановлено, що вказана квартира належить ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, відповідно свідоцтву про право власності на житло від 22 березня 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №19498/8299-8302 від 27.02.2023р. підписи від імені ОСОБА_5 в договорі купівлі-продажу від 09.07.2021р.., посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 , зареєстрованому в реєстрі №2007, на лицьовій стороні другого аркушу документа, в графі «підписи:», в рядку «продавець:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_5 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що: «неповнолітні та малолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи не мають права користування квартирою АДРЕСА_1 », в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_5 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що ОСОБА_5 цією заявою стверджує: «…що квартира АДРЕСА_1 є моєю особистою приватною власністю…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_5 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що «Я, ОСОБА_5 , повідомляю, що протягом звітного 2021 року не було здійснено жодного продажу (обміну) житлового будинку…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_5 »; заяві від 09.07.2021р. про те, що: «Я, ОСОБА_5 , цією заявою свідчу та гарантую, що самовільні переобладнання, перепланування, перебудови, реконструкції щодо квартири АДРЕСА_1 не здійснювалися…», в рядку «Підпис:», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_5 », - виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою (особами).

Враховуючи наведене, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах, так як на договорі купівлі-продажу квартири була не ОСОБА_5 , а інша невстановлена особа, якою було надано підроблені документи на право власності на квартиру та право встановлюючи документи особи.

На даний час власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу №1477 від 17.08.2021р. вищевказаної квартири є ОСОБА_9 , який придбав її у ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Згідно абз.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

В клопотанні вказано що на даний час існують підстави для накладення арешту на будинок шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки здійснюється відчуження такого майна третім особам. Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом.

Слідчий подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Вимоги клопотання підтримує.

У судове засідання особа у володінні якої знаходиться майно, не викликався відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий довів наявність достатніх підстав та необхідність накладення арешту.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати що воно відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних двій.

Обгрунтовуючі підстави для накладення арешту прокурор посилається на те що за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого. При цьому в клопотанні зазначено що наразі відбувається відчуження вказаної квартири.

Разом з тим матеріалами клопотання не підтверджено звернення потерпілої до прокурора щодо забезпечення її порушених прав. Цивільно-правові угоди щодо спірної квартири відносяться до цивільно-правових відносин і потребують можливого захисту в цивільному судочинстві.

Матеріалами справи не підтверджено спроб відчуження спірної квартири.

Доводи прокурора не свідчать про наявність підстав для арешту майна, визначених ст. 170 КПК України. Системний аналіз положень ч. 6 ст. 170 КПК України дозволяє зробити висновок що накладення арешту на майно ( з метою захисту порушених прав та інтересів потерпілого) повинно передувати пред`явлення підозри.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на вказане в клопотанні майно задоволенню не підлягає, оскільки не доведено існування обставин , які підтверджують що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування , зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а тому накладення арешту на майно згідно вищенаведеної ч. 11 ст. 170 КПК України, є передчасним та необґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-171 КПК України,-

ухвалив:

Клопотання прокурора про накладення арешту залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1