Справа №487/1344/23
Провадження №1-кс/487/695/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2023 прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000559 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, а саме: Картка банку «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 ; Картка банку з номером НОМЕР_2 ; Картка банку «Монобанк» № НОМЕР_3 ; Матеріали адміністративної справи №1001 за ч.3 ст.178 КУпАП; Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «1782» у кількості 2 шт; Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «9х18 Макаров» у кількості 10 шт.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені речі мають істотне значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цими речами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності прокурора, що не суперечить приписам ч.1 ст.172 КПК України.

З урахуванням приписів ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000559 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ №316 о/с від 14.04.2021, призначений на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції. Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено, що поліція є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто правоохоронним органом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено, що завданнями поліції є: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно статті 17 Закону України «Про Національну поліцію України» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено основні обов`язки поліцейського, відповідно до яких поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесені органи Національної поліції у та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Будучи поліцейським займаючи вказану посаду ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 3, 6, 7, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію України», ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», зобов`язаний дотримуватись Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Зважаючи на обсяг владних повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про Національну поліції» та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та ч. 3 ст. 18 КК України, ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу.

Проте, на думку органу досудового слідства, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, всупереч обов`язку неухильного дотримання норм законодавства, став на шлях злочинної діяльності та обрав способом реалізації протиправних намірів незаконну діяльність у сфері обігу наркотичних засобів, а предметом цієї діяльності наркотичний засіб - канабіс, який відповідно до списку №1 таблиці I Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Так, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», достовірно знаючи, що особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс користується великим попитом в середовищі наркозалежних осіб, з метою швидкого отримання стабільного прибутку, не пізніше 03.03.2023, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, вирішив використати дану обставину, у зв`язку з чим у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут вказаного наркотичного засобу мешканцям м. Миколаєва.

При цьому, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, у невстановлений у ході досудового слідства дату та час, у невставленому місці та у невстановленої особи, незаконно придбав з метою подальшого зберігання та збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого у висушеному стані становить не менше 919,25 г., що відповідно до Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000, є великим розміром, переніс його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та почав, у подальшому незаконно його зберігати за вказаною адресою, а також у транспортному засобі марки «Mazda» модель «6», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з метою подальшого збуту мешканцям м. Миколаєва.

В подальшому, ОСОБА_4 з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, який незаконно придбав та незаконно зберігав, запропонував мешканці міста Миколаєва ОСОБА_5 придбати наявний у нього вищевказаний наркотичний засіб за 20 000 гривень.

03.03.2023 ОСОБА_4 , домовившись з ОСОБА_5 по продаж останній наявного у ОСОБА_4 особливо небезпечного наркотичного засобу у вигляді канабісу на суму 20 000 гривень, діючи умисно, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_5 про необхідність останній прибути до місця мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо для придбання вказаного наркотичного засобу.

Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 03.03.2022 о 16 год. 13 хв. підійшов до ОСОБА_5 , яка вже чекала його на обумовленому ним місці біля транспортного засобу марки «Mazda» модель «6» з д.н.з. НОМЕР_4 .

Після чого, ОСОБА_4 на виконання попередньої домовленості у салоні вказаного автомобіля передав поліетиленові пакети та пластиковий контейнер, з завчасно розфасованою речовиною рослинного походження загальною масою 919,25 г., (що відповідно до Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 є великим розміром наркотичного засобу), яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, та натомість отримав шляхом передачі з рук в руки від ОСОБА_5 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, грошові кошти у сумі 20 000 гривень, в якості обумовленої ним оплати, тим самим ОСОБА_4 вчинив усі дії, які вважав за необхідні для реалізації свого злочинного умислу.

09.03.2023 проведено санкціонований обшук за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, в ході якого вилучено: Картка банку «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 ; Картка банку з номером НОМЕР_2 ; Картка банку «Монобанк» № НОМЕР_3 ; Матеріали адміністративної справи №1001 за ч.3 ст.178 КУпАП; Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «1782» у кількості 2 шт; Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «9х18 Макаров» у кількості 10 шт.

09.03.2023 слідчим винесено постанову про визнання вилучених предметів - речовими доказами.

09.03.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчим доведено, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на ці речі для забезпечення збереження їх як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучені речі 09.03.2023 в ході обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

1. Картка банку «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 ;

2. Картка банку з номером НОМЕР_2 ;

3. Картка банку «Монобанк» № НОМЕР_3 ;

4. Матеріали адміністративної справи №1001 за ч.3 ст.178 КУпАП;

5. Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «1782» у кількості 2 шт;

6. Предмети зовні схожі на патрони з маркуванням «9х18 Макаров» у кількості 10 шт.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1