Провадження № 11-кп/4808/51/23
Категорія ст. 121 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду крим інальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано - Франківського міського суду від 18 жовтня 2022 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 121 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано - Франківськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, оскільки призначене покарання його підзахисному є надмірно суворим, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, дав показання у яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, попередньо вчинив дії щодо відшкодування шкоди потерпілому, однак останній та його представник відмовився прийняти 3000 доларів США.

Окрім цього, обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Просить змінити вирок Івано - Франківського міського суду від 18.10.2022 року в частині призначеного покарання ОСОБА_9 . Призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69,75 КК України - звільнивши від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.

ОСОБА_10 представник потерпілого ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає її безпідставною та необгрунтованою.

Вказує, що в ході досудового розслідування та судового розгляду, ОСОБА_11 неодноразово спілкувався з обвинуваченим та його захисником ОСОБА_8 та пропонував відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, з поетапною оплатою.

Однак, ні матеріальну, ні моральну шкоду ОСОБА_9 принципово добровільно не бажав відшкодувати, у зв`язку з чим потерпілий був змушений пред`явити цивільний позов. Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Просить вирок Івано - Франківського міського суду від 18.10.2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вказано рахувати з часу фактичного затримання останнього для відбуття покарання.

Відповідно до ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 03.10.2021 до 06.12.2021 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у виді застави - до набрання вироком законної сили залишено без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 71370 грн., що внесена 06.12.2021 за ОСОБА_9 - повернути заставодавцю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - 9187 грн. 98 коп. на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди; 130 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 20 000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави - 6933 грн. 31 коп. процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз: №СЕ-19/109-21/11478-Д від 03.11.2021, №СЕ-19/109-21/11433-КТ від 25.11.2021 та №СЕ-19/109-21/11490-БД від 25.11.2021 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

Так, 02 жовтня 2021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_12 перебували поруч із пивбаром «Живе пиво», що знаходиться по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 20 в м.Івано-Франківськ, де спілкувалися між собою.

Надалі із пивбару «Живе пиво» на вулицю вийшов ОСОБА_11 та, підійшовши до ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , почав спілкуватися із останніми.

Під час спілкування ОСОБА_11 зробив зауваження ОСОБА_12 та ОСОБА_9 з приводу того, що в останніх раніше виник конфлікт із відвідувачем бару. Надалі між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт.

В цей час ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заступився за ОСОБА_12 , в результаті чого між ним та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт. Надалі у ОСОБА_9 , який перебував під впливом негативних емоцій, які виникли в результаті словесного конфлікту із ОСОБА_11 , виник неправомірний умисел на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації свого неправомірного умислу ОСОБА_9 зайшов у приміщення пивбару «Живе пиво», де із-за барної стійки взяв кухонний ніж, після чого направився із приміщення пивбару на вулицю, де знаходився ОСОБА_11 .

Надалі ОСОБА_9 , перебуваючи поруч із входом у приміщення пивного бару «Живе пиво», продовжив словесний конфлікт із ОСОБА_11 . Під час вказаного конфлікту ОСОБА_9 , тримаючи в руці ніж, з метою реалізації свого неправомірного умислу, замахнувся лівою рукою, в якій тримав ніж, у сторону правої ноги ОСОБА_11 , однак останній зумів ухилитися. Реагуючи на неправомірні дії ОСОБА_9 , ОСОБА_11 наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_9 , після чого розвернувся спиною до останнього та направився у сторону стола, який знаходився біля пивного бару «Живе пиво».

В цей час ОСОБА_9 , знаходячись за спиною у ОСОБА_11 , утримуючи в лівій руці кухонний ніж, наніс один цілеспрямований удар указаним ножем у життєво важливу ділянку тіла ОСОБА_11 - у грудну клітку зліва.

В результаті умисних неправомірних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно проникаючу колото-різану рану на задній поверхні грудної клітки зліва з підшкірною емфіземою, ушкодженням пристінкової плеври, лівої легені (наскрізне поранення 6-сегменту та поміждолевій борозні та 3-сегменту), гемопневмотораксом (в плевральній порожнині біля 1 л. крові та згортків, повітря), яка ускладнилася тяжким геморагічним шоком, що викликало необхідність проведення операції «Лівосторонньої торакотомії, Дренування плевральної порожнини», яка утворилась від дії плоского колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, про що свідчить форма пошкодження, рівні краї, відокремлення волокон в нитках на одному рівні, переважання глибини ранового каналу над довжиною, може відповідати терміну вказаному в постанові та згідно висновку експерта відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечні для життя в момент заподіяння.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарг захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 заперечив, вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

- ОСОБА_10 представник потерпілого ОСОБА_11 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає її безпідставною та необгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів враховує дані на особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік, те, що він за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, неодружений, на обліку лікарів нарколога та психіатра КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не перебуває, 03.10.2021 під час медичного огляду виявлено вживання декількох наркотичних речовин (амфетаміу, канабіноїдів).

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний злочин обвинувачений вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, однак стороною обвинувачення не інкримінується ОСОБА_9 обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого, ОСОБА_9 проживає з матір`ю та вітчимом, з середньою освітою, офіційно не працює. До адміністративної відповідальності не притягувався. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження його волі може становити небезпеку для суспільства (а.с. 69-70).

Тому на думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст.69, ст. 75 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Івано - Франківського міського суду від 18 жовтня 2022 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення.

Вирок Івано - Франківського міського суду від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_9 за ст. 121 ч.1 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5