Справа № 163/522/21 Провадження № 11-кп/802/60/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.332 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, не працює, в порядку ст.89 КК України несудимого,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2021 року, на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 8055976), що належить ОСОБА_7 , скасований.

Власнику ОСОБА_7 знята заборона розпоряджатися вказаним нерухомим майном

В порядку ст.100 КПК України вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він за попередньою змовою з громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України організував незаконне, поза встановленими пунктами пропуску, переправлення через державний кордон України до Республіки Польща громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ). Останні не мали права в законний спосіб потрапити на територію Республіки Польща, керував їх діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

Зокрема, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці домовився з громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, розробив і узгодив з вказаною особою план дій щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України до Республіки Польща громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), узгодивши час, місце та інші дії щодо незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України за грошову винагороду в сумі 3000 4000 євро за одну особу.

На виконання попередньої домовленості та узгодженого плану щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_7 близько 01 години 30 хвилин 17 листопада 2019 року, точного часу не встановлено, на території ДП «МА «Бориспіль», що за адресою: м. Бориспіль Київська область, зустрів громадянина Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, з громадянами Турецької Республіки: ОСОБА_16 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_15 ), котрі прибули у зазначене місце о 01 годині 30 хвилин 17 листопада 2019 року літаком сполученням «Анкара, Турецька Республіка Київ, Україна», рейс № 1722, для організації подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до Республіки Польща.

У вказаний день відразу після зустрічі зазначених осіб ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, на виконання узгодженого плану щодо організації незаконного переправлення громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) через державний кордон України, надав для переміщення заздалегідь орендований ним автомобіль марки «Фольсваген Транспортер», р.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, та за допомогою вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_19 , який не був обізнаний у протиправних намірах ОСОБА_7 та громадянина Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, перевіз громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) з м. Бориспіль до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та надав їм вказане житло, поселивши на тимчасове проживання в заздалегідь орендованій квартирі.

Після цього на виконання узгодженого плану з ОСОБА_7 громадянин Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, маршрутним таксі вирушив з м. Луцьк до м. Бориспіль, звідки 18.11.2019 авіарейсом сполученням «м. Київ м. Краків, Республіки Польща» здійснив переліт на територію Республіки Польща для зустрічі на території вказаної держави групи нелегальних мігрантів у складі громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) після організації їх незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України.

У подальшому ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, на виконання узгодженого плану щодо організації незаконного переправлення громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) через державний кордон України після 17 листопада 2019 року, точної дати та часу не встановлено, у невстановленої досудовим розслідуванням особи винайняв автомобіль білого кольору невстановленої марки і моделі та надав його громадянам Турецької Республіки Догану Махмуту ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_20 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ) для переміщення до державного кордону України в район с. Бережці Любомльського району. 19 листопада 2019 року близько 17 години 40 хвилин під керуванням невстановленої особи виїхав вказаним автомобілем з м. Луцьк разом з громадянами Турецької Республіки: ОСОБА_16 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_15 ) до державного кордону України з Республікою Польща в район с. Бережці Любомльського району Волинської області (точного місця не встановлено), в зону обслуговування відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про точку близько 17 години 55 хвилин 19.11.2019 ОСОБА_7 за допомогою мобільного телефону одержав від громадянина Турецької Республіки (геолокацію місця перебування останнього в Республіці Польща с. Гусине Люблінського воєводства) у відповідне місце на території України, наближене до вказаній громадянином Турецької Республіки у геолокації точки в Республіці Польща для незаконного переправлення через державний кордон України громадян Турецької Республіки ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), куди прибув близько 19 години 53 хвилини 19 листопада 2019 року. Відразу після доставки громадян Турецької Республіки Догана Махмута ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) в с. Бережці Любомльського району Волинської області (точного місця не встановлено), в зону обслуговування відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, на виконання узгодженого плану щодо організації незаконного переправлення громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) через державний кордон України надав вказівку зазначеним особам рухатись в бік державного кордону України з Республікою Польща для його незаконного перетину по заданому та узгодженому між ОСОБА_7 та громадянином Турецької Республіки, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, напрямку.

20 листопада 2019 року близько 00 години 10 хвилин прикордонним нарядом від оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населеного пункту Римачі) ОРУ ПнРУ в ході проведення перевірочних заходів, в районі розмежування прикордонних знаків № НОМЕР_2 на відстані до 70 метрів від контрольно-слідової смуги на напрямку с. Бережці, Любомльського району, Волинської області, було виявлено громадян Турецької Республіки: ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) та припинено спробу незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор оскаржує його з мотивів неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала апеляцію у повному обсязі, просила скасувати рішення місцевого суду і ухвалити обвинувальний вирок, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК України регламентовано, що мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Проте оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_7 вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ідентичність особи обвинуваченого ОСОБА_7 та згадуваної свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 особи на ім`я « ОСОБА_22 » суду не доведено.

При цьому місцевий суд зазначає, що слідчий суддя, допитавши в порядку ч.1 ст.225 КПК України свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , не вирішив клопотання слідчого про їх допит, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідної ухвали слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про допит зазначених свідків в порядку ст.225 КПК України. Як наслідок суд першої інстанції вказавши, що така практика слідчого судді не відповідає вимогам КПК, визнав недопустимими такі докази: клопотання про проведення допиту в суді ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , журнали судового засідання з оптичним носієм, створені при їх допиті, протоколи огляду предметів стенограми допиту ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , постанову про визнання речовими доказами та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, довідки до них (т.1 а.к.п.172-216).

Проте такі висновки місцевого суду є передчасними та зробленими без урахування всіх обставин та сукупності доказів в даному кримінальному провадженні.

Так, положеннями ч.1 ст.225 КПК України визначено, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Наведені норми процесуального закону не містять обов`язкової вимоги щодо винесення слічим суддею письмової ухвали за результатами розгляду такого клопотання.

При цьому апеляційний суд звертає на увагу на практику Верховного Суду, відповідно до якої ухвала слідчого судді в розумінні ст.84 КПК України не є доказом і не підлягає оцінці в контексті ст.94 КПК України.

Також слід відмітити, що місцевий суд, вказавши що така практика слідчого судді не відповідає вимогам КПК, лише послався на кримінальний процесуальний закон, при цьому не вказав його конкретної норми, яка передбачає прямий обов`язок слідчого судді постановити відповідну ухвалу.

Крім того, місцевий суд також не навів у своєму вироку жодної мотивації, чиї права та інтереси, яким чином і в якому обсязі порушує в даному кримінальному провадженні відсутність ухвали слідчого судді.

Як убачається із клопотань слідчого про проведення допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 під час досудового розслідування в судовому засіданні від 26.11.2019 (т.1 а.к.п.85, 97, 108), вони належним обґрунтовані та вмотивовані.

Так, клопотання були обґрунтовані тим, що вказані свідки будуть примусово повернуті за межі України до 05.12.2019, що унеможливить їх допит під час судового розгляду. Вказана обставина повністю підтверджується відповідним рішеннями, долученими до клопотань (т.1 а.к.п.86, 98, 109).

Як убачається із протоколів огляду речей (документів) від 28.11.2019 стенограм допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 слідчим суддею було з`ясовано підстави допиту свідка в судовому засіданні під час досудового розслідування, роз`яснено право відводу, попереджено перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад, кожному зі свідків вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, з`ясовано чи потребують вони послуг адвоката, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань та приведно свідків до присяги (т.1 а.к.п.92, 104, 114).

Після чого свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 дали детальні показання про відомі їм обставини в даному кримінальному провадженні. При цьому свідки вказали про ознаки за якими вони впізнати осіб, які супроводжували їх з аеропорту до м.Луцька.

Вимоги ч.4 ст.95 КПК України регламентують, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Однак суд першої інстанції без наведення показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 у своєму вироку, без їх оцінки в сукупності із іншими дослідженими під час судового розгляду доказами, без посилань на конкретні норми кримінального процесуального законодавства передчасно прийшов до висновку про визнання таких доказів недопустимими.

Що ж стосується визнання місцевим судом недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , кожен окремо, вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка їх супроводжувала з м.Київ до Луцька, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що з протоколів пред`явлення для впізнання убачається, що був якийсь переклад, який стороні захисту та суду наданий не був.

Як убачається зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю громадян Турецької Республяки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , вони проводили впізнання особи за фотознімками в присутності понятих та перекладача ОСОБА_26 .. Протоколи були прочитані вголос з перекладом, надані для ознайомлення. Заяв, доповнень та клопотань не надійшло (т.1 а.к.п.172-177, 182-185, 189-192).

Приписами ч.1 ст.29 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення. Слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання складені українською мовою, що повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

А згідно норм ч.3 ст.29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту вказаних протоколів убачається, що слідчим повністю дотримано і положень ч.3 ст.29 КПК України.

Випадки перекладу процесуальних документів, врегульовані приписами ч.4 ст.29 КПК України, у зв`язку з чим висновки місцевого суду про відсутність перекладу на турецьку мову протоколів пред`явлення для впізнання, як на підставу визнання таких доказів недопустимими, є передчасними та такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства.

Варто зазначити, що суд першої інстанції також визнав недопустимими доказами і протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 впізнали ОСОБА_27 та водія ОСОБА_19 (т.1 а.к.п.193-216), однак жодних підстав прийняття такого рішення щодо саме цих протоколів у своєму вироку не навів.

У вироку судом вказано, що протоколи пред`явлення оособи для впізнання датовані 25.11.2019, а фактично слідчі дії проводились 26.11.2019, що виключає технічну помилку та спростовує докази обвинувачення.

При цьому будь-яких обгрунтувань таких висновків оскаржуваний вирок не містить (т.2 а.к.п.245).

Посилання місцевого суду на те, що ОСОБА_28 брав участь у впізнанні після 22 год 00 хв, що також є порушенням, є необгрунтованими, оскільки згідно приписів ч.4 ст.223 КПК України, згідно яких проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) можливе за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_7 відрізняється від інших осіб, представлених на фотознімках, оскільки він є молодший і не має вусів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, з усіх протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками убачається, що ОСОБА_7 на усіх фотознімках має вуса (т.1 а.к.п.175, 183, 190).

Крім того, суд першої інстанції як на підставу визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання недопустимими доказами послався на те, що оскільки часова перерва між вказаними протоколами становить 2 хвилини, тому така обставина ставить під сумнів можливість слідчого заповнити за такий час заповнити протокол, надати його на підпис учасникам, надати перекладачу для перекладу.

При цьому поза увагою суду залишились тривалість проведення таких слідчих дій та положення ч.1 ст.106 КПК України, згідно яких протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема і в постанові №344/2995/15-к, не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального прорцесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомясть закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення вимог КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Якщо доказ визнається недопустими з поиланням на ч.1 ст.87 КПК України, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обгрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні корми Конституції або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і смвободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обгрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

На переконання суду апеляційної інстанції, вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги, і такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді