УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою)
Справа № 348/574/22
Провадження № 1-кп/348/257/22

02 листопада 2022 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого-судді: ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046, за обвинувальним актом від 04.04.2022, про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судове засідання від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Обставини, зазначені в клопотанні.
Вимоги прокурора мотивовані тим, що розгляд даного кримінального провадження триває, та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Тому вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , та забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання, просив суд клопотання задоволити та продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно належним чином.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає що ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час втратили свою актуальність. Крім того прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, зазначив, що не має жодного наміру переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили, що у вирішенні даного клопотання покладаються на розсуд суду.

Оцінка і мотиви суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 03.11.2022 без визначення розміру застави.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Отже, виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

В ухвалі Надвірнянського районного суду від 05.09.2022 визнано доведеним існування ризиків переховування ОСОБА_4 від суду, та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Суд повинен перевірити обґрунтованість тверджень про продовження існування вказаних ризиків.

На переконання суду відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і суспільну небезпечність самих кримінальних правопорушень, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, найтяжче з яких відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років (ч. 2 ст. 186 КК України), що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», за якими при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину, тобто санкція за вчинене кримінальне правопорушення має бути важливим критерієм для визначення виду запобіжного заходу, який підлягає застосуванню. За таких обставин, у разі доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останньому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі у межах зазначеного вище строку, що може бути мотивом для його переховування від суду. При цьому в світлі наведених актуальних даних про існування ризику переховування, родина та житло не можуть бути вирішальними факторами, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

За таких обставин суд дійшов висновку про продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд також приходить до висновку про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, однак він після звільнення з місць позбавлення волі правильних висновків для себе не зробив, та повторно обвинувачується у вчиненні нових умисних корисливих кримінальних правопорушень, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та дотримуватись суспільних норм і законів України, а також його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 немає постійного місця праці, постійного джерела доходів, не одружений, на утриманні нікого не має, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Таким чином прокурором наведено достатні та переконливі докази про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність в ОСОБА_4 статусу обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину проти власності, та доведених ризиків, відомостей щодо особи обвинуваченого, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів:

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою суд дійшов висновку, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів (особистого зобов`язання; особистої поруки; застави; домашнього арешту) не зможе запобігти ризику можливої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилання сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованими, оскільки враховує характер обвинувачення ОСОБА_4 у тяжкого кримінального правопорушення проти власності, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_4 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, та наявність ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Крім того стороною захисту не надано суду жодних підтверджень того, що власник житла чи інші особи, які проживають в житлі, в якому до обрання запобіжного заходу проживав обвинувачений ОСОБА_4 , не заперечують проти знаходження обвинуваченого там під час домашнього арешту, а тому такі твердження є голослівними.Окрім цього суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 в будь-який момент може змінити місце проживання.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, судом, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів було надано оцінку наступним обставинам: вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого (інформація щодо стану здоров`я обвинуваченого несумісного з триманням під варто відсутня); відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного місця роботи; майновий стан обвинуваченого.

Таким чином, зважаючи на доволі високі встановлені ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням його особистих характеристик, суд приходить до висновку, що ці обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого про недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є необґрунтованими, оскільки судом при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, на підставі яких суд прийшов до переконання, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим суд зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розміру застави.
Щодо застави слід зазначити, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1. ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого, та інші обставини в сукупності, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.

Висновки суду.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно задоволити, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, необхідно продовжити щодо нього застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт необхідно відмовити, оскільки суд дійшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 12 год. 00 хв. 31 грудня 2022 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1