Справа № 947/9913/23
Провадження № 1-кс/947/3842/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за №0000527 від 25.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, щодо наїзду вантажного тягача «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 на пішохода невстановлену жінку віком приблизно 60 років. В результаті ДТП пішохід загинула на місці пригоди.

Як вбачається з клопотання, під час огляду місця ДТП був вилучений вантажний тягач «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ» р/н НОМЕР_2 , який був визнаний речовим доказом та з місця пригоди спрямований на майданчик тимчасового збереження транспортних засобів ПП «Сирбу» за адресою: Одеська область, с.Латівка, вул..Квіткова, 36.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказаний транспортний засіб, мотивуючи необхідністю проведення експертних досліджень транспортного засобу, а також визнанням речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор просив розглянути клопотання без його участі, надавши відомості про повідомлення власника майна про дату та час розгляду клопотання, звернувшись до суду з відповідною заявою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Транспортний засіб - вантажний тягач «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ» р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , - визнані речовим доказом, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, проведення відповідних експертних досліджень, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту вказаних транспортних засобів, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування власником та іншими особами з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів, в порядку, передбаченому постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 року.

На підставі викладеного, вважаю можливим задовольнити клопотання.

Керуючись ст. ст. 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на вантажний тягач «Volvo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ» 2010 року випуску, р/н НОМЕР_2 , шляхом заборони розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами, з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів в порядку, передбаченому постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 року.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1