Номер провадження: 11-кп/813/536/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001275 від 10.11.2020 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду міста Одеси від 08 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, болгарина, з вищою освітою, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_10 до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" про відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" з юридичною адресою: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька, 44, на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інтереси якого представляє законний представник - мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 матеріальну шкоду заподіяну потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що було затрачено на лікування і медичні дослідження в розмірі - 55124 (п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять чотири) гривні 22 коп., що складає загальну вартість витрачених коштів на лікування та реабілітацію, та моральну шкоду в розмірі - 2756 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень 22 коп., а всього загальну суму - 57880 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 44 грн.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_11 до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" про відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" з юридичною адресою: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька, 44, на користь ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 матеріальний збиток, спричинений сплатою за вартості ліків, вартості на лікування і медичні дослідження, вартості імплантантів, страхове відшкодування (регламентну виплату) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду, а всього загальну суму 260000,00 (двісті шістдесят тисяч) гривен.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_12 до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" про відшкодування матеріального збитку і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна іншуранс груп" з юридичною адресою: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька, 44, на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду у розмірі 145 089 (сто сорок п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок та моральну шкоду у розмірі 7254 гривень 46 копійок, а всього загальну суму 152343 (сто п`ятдесят дві тисячі триста сорок три) гривень 75 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 8498 (вісім тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 88 копійок.

Питання з речовими доказами вирішено

Скасовано арешт з карти пам`яті марки "Kingston", SDCG2/32 GB, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року.

Згідно вироку 10 листопада 2020 року о 18:15 годині ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем "Toyota Avensis", реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався на горизонтальній ділянці сухого чистого асфальтобетонного покриття першої смуги руху проїзної частини проспекту Небесної Сотні в м. Одесі з сторони вул. Левітана, в напрямку вул.Інглезі, в темний час доби за інтенсивного вуличного освітлення.

Рухаючись на вказаному автомобілі на ділянці проїзної частини навпроти будинку № 3 по проспекту Небесної Сотні в м. Одесі із фактичною швидкістю 81,4 км/год, маючи реальну та об`єктивну можливість забезпечити безпеку руху в обраному напрямку, ОСОБА_8 , діючи із необережності та з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п.12.9. «Водієві забороняється:…

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7»,

не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищивши дозволену для руху в населеному пункті швидкість не забезпечив контролю його руху та безпечного керування та при здійсненні гальмування виїхав за межі проїзної частини на пішохідну зону в напрямку зупинки громадського транспорту, біля якої здійснив наїзд на групу людей, що там перебували.

В результаті дорожньо-транспортної події спричинено тілесні ушкодження наступним особам:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих скалкового перелому голівки малогомілкової кістки правої гомілки, скалкового внутрішньосуглобового перелому таранної кістки правої стопи, закритих переломів кубоподібної, летеральної та проміжної клиноподібних кісток правої стопи, забійної рани верхньої повіки правого ока з переходом на область надбрівної дуги, садна правої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині, відкритого перелому правої малогомілкової кістки в нижній третині, перелому 3-го ребра зліва, черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, забійних ран та саден обличчя, гематом та саден гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині, закритого заднього вивиху лівої стопи, забійної рани області лівої здухвинної кістки 4 пальця лівої кисті, лівого стегна, саден волосяної частини голови, обличчя, грудної клітки, саден 2-3 пальців лівої кисті, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 11-го ребра справа, та 10,11-го ребер зліва, перелому поперечних відростків 4,5-го поперекових хребців справа, перелому кісток тазу (осколкового перелому бічної маси крижі справа, гілок лонних кісток, гілки сідничної кістки справа), закритого травматичного вивиху обох гомілок, закритого внутрішньо-суглобового перелому виростків лівої стегнової кістки із зміщенням уламків, закритого внутрішньо-суглобового перелому медіального виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, рани області лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3.б), 12.1, 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , неповнолітньому ОСОБА_9 , та тяжких тілесних ушкоджень потерпілій неповнолітній ОСОБА_14 .

На даний вирок суду прокурором була подана апеляційна скарга в якій він не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, у зв`язку із чим не заснований на законі та підлягає частковому скасуванню.

В мотивування своїх вимог вказує, що вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, на думку сторони обвинувачення не вірно дійшов висновку щодо можливості не призначення додаткового покарання обвинуваченому, не обґрунтував, які саме обставини стали підставою для не призначення додаткового покарання, всупереч вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Судом не надано належної правової оцінки наслідкам дорожньо- транспортної пригоди та обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, указані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети. А сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Просить апеляційний суд вирок Київського районного суду міста Одеси від 08.09.2022 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

У відповідності до ст.75 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В іншій частині залишити вирок суду без змін.

На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_8 , потерпілим ОСОБА_9 , потерпілою ОСОБА_13 , потерпілою ОСОБА_11 були подані заперечення, в яких вони просять апеляційні вимоги прокурора залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду міста Одеси від 08.09.2022 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Вислухавши суддю-доповідача, прокурора який підтримав апеляційні вимоги, думку адвоката та обвинуваченого, які просили апеляційні вимоги прокурора залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення ухвалюється іменем України, завдяки чому воно сприймається як воля держави, а вирок, зокрема, визнається засудженим як правова оцінка державою його діяння.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, висновки суду є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, у своїй сукупності з письмовими доказами, про що у вироку наведено докладні мотиви у відповідності до ст. 374 КПК України.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Зазначений злочин є тяжким.

Згідно приписам ст. З Конституції України: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, яка погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, покарання обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України призначено без урахування усіх обставин справи та його особи, отже вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, є незаконним, а тому, у цій частині підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого, що в даному випадку також судом не дотримано, адже судове рішення не містить оцінки думки потерпілих щодо міри призначеного обвинуваченому покарання.

Суд залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, що спричинило отримання тяжких тілесних ушкоджень однієї людини та середньої тяжкості тілесних ушкоджень трьом особам посягнуло.

Між тим, указані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети. А сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Набуття особою права керування транспортними засобами унормовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 511). Держава, надаючи це право особі, яка бажає його набути, встановлює перед нею певні умови та зобов`язує їх виконати. Однією з таких умов є обов`язок особи підтвердити свої знання встановлених правил та дотримуватися їх. Виходячи з того, що у національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, на водія як особу, яка набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання цих правил.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був учасником дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачені обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_8 знати і неухильно виконувати вимоги ПДР чітко визначений у національному законодавстві.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що порушення ОСОБА_8 «Правил дорожнього руху» пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що покарання. Призначене судом ОСОБА_8 , з урахуванням всіх обставин, повинно бути призначено з позбавленням права керувати транспортними засобами, а тому апеляція прокурора підлагає задоволенню, а вирок скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414,420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Київського районного суду міста Одеси від 08 вересня 2022 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

У відповідності до ст.75 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки передбачені ст.76 КПК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до касаційного суду.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4