УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 486/1229/21

провадження № 51-4227ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від

17 листопада 2021 року й ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2021 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Коштове Доманівського району Миколаївської області та жителя АДРЕСА_1 ),

засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання

у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі

1360 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 21 вересня 2022 вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 20 травня 2021 року близько 09:30, перебуваючи в АДРЕСА_2 на ґрунті тривалих неприязних відносин між ним та ОСОБА_6 , яка знаходилася в автомобілі, припаркованому на узбіччі, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, умисно завдав останній не менше двох ударів кулаком в обличчя, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями, просить їх змінити в частині вирішення цивільного позову. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 є занадто завищеним, оскільки не відповідає ступеню моральних страждань останньої. Крім того, наголошує, що засуджений ОСОБА_4 не працевлаштований, з травня по жовтень 2021 року перебував на обліку у центрі зайнятості.

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіряючи доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим судом.

Із долученої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції видно, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину правильність кваліфікації його дій та розмір покарання в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується тверджень сторони захисту про невмотивованість рішення місцевого суду про стягнення на користь потерпілої 10 000 грн моральної шкоди та доводів її скарги про зменшення суми моральної шкоди до 3 000 грн, то вони є безпідставними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 128 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також ст. 129 КПК передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , якій було спричинено легкі тілесні ушкодження, характер заподіяних останній тілесних ушкоджень, його наслідки, а також те, що потерпіла є особою похилого віку, особою, яка має інвалідність другої групи та інші обставини провадження, дійшов до вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на її користь 10 000 грн моральної шкоди, навівши докладні мотиви свого рішення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також урахував вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Не погодившись із таким рішенням місцевого суду, захисник звернулася до суду апеляційної інстанції із скаргою.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 419 КПК перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам її касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування.

Так, спростовуючи доводи апеляційної скарги, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, її стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, витраченим потерпілою для відновлення її попереднього стану, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Крім того, на переконання апеляційного суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останньої, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про те, що суди при стягненні моральної шкоди з засудженого в розмірі 10 000 грн безпідставно не врахували матеріальний стан ОСОБА_4 , є непереконливими.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

В даному випадку суди правильно не взяли до уваги матеріальне становище засудженого та інші обставини, на які сторона захисту посилалася, як на підстави для зменшення заявленого розміру моральної шкоди.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судових рішень у цій частині.

Апеляційний суд ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги щодо незгоди із розміром моральної шкоди сторони захисту та надав на це вмотивовану відповідь, зазначивши, з яких підстав апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2021 року й ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_8