Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7187/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 125, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 122, 128 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0006797 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корчак Житомирського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , пенсіонера, розлученого, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України та виправдано із недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено.

встановила:

Як зазначено у вироку, за версією обвинувачення, 30.11.2014 ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 17 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по тулубу, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, лівій верхній кінцівці та грудній клітці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Також, 02.05.2015 ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 19 години, піднявся на другий поверх будинку, та зайшовши у кімнату до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , розпочав з останньою словесний конфлікт. Після цього, продовжуючи вказаний конфлікт, почав підніматись по сходах на третій поверх. При цьому, ОСОБА_9 йшла слідом за ним. Піднявшись на декілька сходинок, ОСОБА_6 розвернувся обличчям до потерпілої та, проявляючи злочинну недбалість, яка виразилася у тому, що він, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, руками штовхнув останню в область грудей, від чого ОСОБА_9 впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження у вигляді косих переломів середньої третини тіла великогомілкової кістки із зміщенням уламків на 1/3 ширину кістки та нижньої третини тіла малогомілкової кістки з невеликим зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім того, 01.10.2015 ОСОБА_6 , перебуваючи у ванній кімнаті за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по верхніх кінцівках, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою правого ока легкого ступеню у вигляді синця правої половини обличчя, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та 4 округлих синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, 06.05.2016 ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого почав хапати за обидві руки потерпілої та в подальшому наніс останній умисні тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя та кулаком в плече правої руки, внаслідок чого потерпілій було завдано умисні тілесні ушкодження у вигляді синця по задній поверхні лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також закритої тупої травми правого плечового поясу у вигляді синця по передній поверхні правого плечового суглобу та розриву зв`язок акроміально-ключичного з`єднання, яка відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125, ст.128, ч.1 ст. 122 КК України.

Суд прийшов до висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125, ст.128, ч.1 ст. 122 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку з чим суд вважає, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України - штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.);

-за ст. 128 КК України- 1 рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 125 КК України- 1 рік 6 місяців обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 122 КК України-2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор вважає необґрунтованим висновки суду про недопустимість доказів, а саме: протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої від 15.12.2016 року; висновку судово медичного експерта № 821 від 21.04.2017 року. На думку прокурора суд не надав належної оцінки показам експерта ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні підтвердила свої висновки про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися у період та саме за тих обставин на які вказувала потерпіла. Вказує, що факт умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень також підтверджуються висновками СМЕ №1189, висновком ЖЄО №18378 від 06.05.2016 року. Вважає, що зібрані докази є належними та допустимими, а вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України є доведеною сукупністю доказів зібраних з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, повторно дослідивши матеріали провадження, згідно до обсягу, вказаного прокурором, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України. Суд дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічний принцип сформульовано у ст.62 Конституції України, яка встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 2 ст. 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена. За змістом закону, за відсутності достатніх і допустимих доказів, а також наявності сумнівів у доведеності вини, постановляється виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначеними доказами не доведено те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 122, ст. 128 КК України.

Не погодившись із виправдувальним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, а вина ОСОБА_6 , на його думку, підтверджується протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої від 15.12.2016 року; висновками судово медичних експертиз № 821, №1189 від 21.04.2017 року, висновком ЖЄО №18378 та показам експерта ОСОБА_10 .

На думку апеляційного суду стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, апеляційний суд погоджується, що слідчий експеримент з участю потерпілої ОСОБА_9 від 15.12.2016 року не містить ознак відтворення та обставин подій, а є лише змістом показань потерпілої.

Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія.

Проте вказана слідча дія проведена за участі потерпілої, таким обставинам не відповідає. Так, відповідно до повідомленою потерпілою інформацією обставин спричинення їй тілесних ушкоджень по епізоду 30.11.2014 року, 02.05.2015 року, 01.10.2015 року, 06.05.2016 року, і хоча ці обставини мали важливе значення, оскільки для з`ясування отримання нею тілесних ушкоджень в цих умовах та механізм їх спричинення ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, необхідно було провести їх саме в таких умовах, в яких відбувалися події.

Проте, слідчий обмежився проведенням цієї слідчої дії в своєму кабінеті, що очевидно не відповідало умовам в яких події могли відбуватися в дійсності.

Окрім того, до вказаного протоколу не долучено відеозаписів, фотознімків, графіків та схем, що також не дає можливості суду пересвідчитись, чи відповідав механізм та обставини повідомлені ОСОБА_9 дійсним обставинам спричинення тілесних ушкоджень.

На думку апеляційного суду, вказані обставини свідчать, що слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, а посвідчує виключно пояснення потерпілої.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення показань, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України, такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду, що слідчий експеримент проведено без дотримання встановленого законом порядку, про що свідчить відсутність в протоколі слідчого експерименту підпису потерпілої та понятих, відомостей про статиста, окрім того, як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент проведено в рамках іншого кримінального провадження.

Сукупність цих обставин, вказує, що вище зазначені недоліки унеможливлюють вважати протокол слідчого експерименту належним та допустимим доказом, у розумінні вимог, закріплених в КПК України.

Що стосується висновків судово медичних експертиз №1189, № 821, та показів експерта ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що вказані докази також не є переконливими для висновку, що тілесні ушкодження були отримані від умисних дій та в наслідок необережності ОСОБА_6 , оскільки інші докази по справі вказані висновки спростовують.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 30.11.2014 ближче до вечора приїхав додому, зайшов у двір та почув крики з гаражу. Зайшов до гаражу і побачив, що потерпіла, тримаючи доньку за плаття в районі грудей таскала її по всьому гаражу, при цьому потерпіла наносила удари доньці. Під час конфлікту саме потерпіла била доньку, а остання ударів матері не наносила. Він викликав поліцію. Ствердив, що в цей день конфліктів з потерпілою не було, жодних ударів не наносив, а лише розборонив доньку і потерпілу. Також зазначив, що в його присутності потерпіла не падала, крові на ній не було, як і не було будь-яких видимих тілесних ушкоджень. Також показав, що цього дня ніхто швидку допомогу не викликав.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що 30.11.2014 була в кладовці, забігла донька з відеокамерою, у зв`язку з цим з донькою почався словесний конфлікт. В цей час зайшов обвинувачений, почав бити її руками по обличчю, хапав за руки, за волосся, наніс близько 5-7 ударів по обличчю, порвав вухо, через що почала йти кров і обвинувачений припинив наносити удари. Наступного дня написала в міліції заяву і була направлена на експертизу. В цей день спиртні напої не вживала.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вдень була у сестри ОСОБА_12 , перебували у підвалі, куди зайшов ОСОБА_13 та вдарив потерпілу по щоці, вона їх розборонила. На обличчі був слід від долоні, почервоніння.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила покази обвинуваченого.

Сукупність показань цих осіб вказують, що першочергово відбувався конфлік з донькою обвинуваченого, в ході якого могли бути спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що поза розумним сумнівом, не доводить, що тілесні ушкодження у виглядів синців були спричиненні ОСОБА_6 .

Щодо епізоду 02.05.2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що перебував в гостях у товариша, йому зателефонував сусід ОСОБА_15 , який повідомив, що на площадці перед будинком лежить потерпіла. Він приїхав до будинку, донька повідомила, що потерпіла перечепилися за бортик і впала. Потерпіла лежала на площадці між дверима в дім і виходом на подвір`я, була у нетверезому стані, сварилася, говорила, що сусід ОСОБА_16 палкою побив ноги.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що 2 травня 2015 приблизно о 19 годині приїхала додому, мала при собі сумку, пакет та палицю, зачепилася за поріг, впала, через що речі розсипалися. Коли зайшла в будинок, в цей час прийшов обвинувачений, який почав над нею насміхатися і почав підніматися сходами на 3-й поверх, вона теж почала за ним підніматися, питала навіщо прийшов, на що він повернувшись до неї обличчям двома руками зіштовхнув її зі сходинок, вона впала донизу і втратила свідомість, прийшла у свідомість в лікарні. Внаслідок падіння зі сходів отримала перелом ноги.

Допитаний свідок ОСОБА_17 , лікар швидкої допомоги, зазначив, що був здійснений виїзд до жінки, по приїзду бачив її доньку та чоловіка, жінка з ним сварилася. Жінка лежала біля вхідних дверей до будинку, а не в всередині будинку, на ношах її зносили до машини, у неї були ознаки сп`яніння, про які він зазначив у картці виклику. Свідок ствердив, що потерпіла перебувала зовні будинку та була у свідомості.

Свідок ОСОБА_18 , яка є співмешканкою ОСОБА_6 , зазначила, що на травневі свята ОСОБА_13 поїхав до своїх знайомих, ввечері їй зателефонував ОСОБА_15 , повідомив, що потерпіла лежить на терасі, необхідно, щоб ОСОБА_13 приїхав. Вона зателефонувала ОСОБА_19 і повідомила про почуте від ОСОБА_15 . Шавурський повернувся додому пізно, розповів, що завезли швидкою ОСОБА_13 до лікарні, так як остання мала перелом ноги.

Свідок ОСОБА_20 показала, що її малолітня дитина розповіла про потерпілу, яка валялась біля дверей, вона через вікно побачила останню біля дверей, чула що щось кричала та висловлювалася нецензурною лайкою, про це вона телефоном повідомила ОСОБА_13 , бачила, як він приїхав на машині, потім бачила приїзд швидкої.

Аналогічні покази надав суду свідок ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_22 показала, що 02.05.2015 близько вечора побачила як під`їхало таксі з якого вийшла ОСОБА_13 , остання була в нетверезому стані, хиталася. Бачила як ОСОБА_13 почала підніматися по східцях, після чого почула крик, та було видно місце де остання впала на землю. Через деякий час приїхав ОСОБА_13 , який і викликав швидку потерпілій.

Свідок ОСОБА_14 також показала, що бачила, як матір приїхала на таксі додому, була у нетверезому стані, таксист допомагав їй виходити з машини, вона у подвір`ї двічі падала, піднялася до будинку, де теж впала, вона з чоловіком підбігли до неї, але потерпіла стала говорити, що вона їй поламала ноги, вони викликати швидку, це було декілька раз, потім приїхав батько, якого про подію повідомили сусіди. Потерпіла була доставлена до лікарні.

Пояснень вказаних осіб, спростовують вчинення обвинуваченим неправомірних дії, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелову правої гомілки. З показів свідків вбачається, що обвинувачений прибув до будинку після того як потерпіла впала.

По епізоду 01.10.2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 01.10.2015 разом з товаришем ОСОБА_23 приїхав до будинку, в цей час з будинку вибігла подруга ОСОБА_13 , ОСОБА_24 . Він з товаришем сіли в гаражі і почули гуркіт в будинку, а тому разом з товаришем пішли наверх, в приміщенні ванної кімнати обличчям до підлоги, без одягу лежала ОСОБА_9 , яка була у нетверезому стані, на обличчі в районі ока була кров. Потерпілу з ванни він не виводив, не піднімав її, її піднімали працівники поліції, викликав також і швидку. Лікарі пропонували поїхати до лікарні, потерпіла відмовилася.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що була вдома сама, обвинувачений був на рибалці. Близько 13 год. прийшла знайома ОСОБА_25 , яка потім пішла. Через деякий час приїхав обвинувачений з товаришем ОСОБА_23 , які пішли у підвал. Через три години, коли вона була у ванній кімнаті прийшов обвинувачений, який почав ображати, хапати за руки, а потім кулаком вдарив в праве око. Вона не втрималася на ногах та впала на підлогу, скільки пролежала не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що при огляді Шавурської було встановлено діагноз гіпертонічний криз. Зазначив, що в разі наявності травм вони обов`язково вносять відповідний запис до картки виклику швидкої допомоги, повідомляють відповідно і поліцію, а якщо такого запису не має, це свідчить про те що таких видимих травм або скарг не було. Підтвердив, що в картці було зазначено про побутову травму та наявність ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 .

Також в цей же день о 16-33 від ОСОБА_6 надійшов виклик до поліції, було направлено дільничного (т.1 а.с.126), якому ОСОБА_9 повідомила лише про словесний конфлікт з чоловіком (т.1 а.с.127).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 підтвердила, що зустрілась при вході на подвір`я будинку з обвинуваченим, бачила біля машини, ще якогось чоловіка. Через декілька днів бачила потерпілу, яка мала на обличчі пошкодження, повідомила, що їй їх спричинив обвинувачений.

Свідок ОСОБА_27 підтвердив показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_24 , щодо виявлення потерпілої в приміщенні ванної кімнати у непристойному вигляді на підлозі біля унітазу. Зазначив, що ОСОБА_13 потерпілу не бив, останню вони виявили в лежачому положенні у ванній кімнаті.

Досліджені покази у своїй сукупності не підтвердили вчинення обвинуваченим умисних дій відносно потерпілої, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та синців на обох верхніх кінцівках. Окрім того, викликавши бригаду швидкої допомоги, потерпіла не вказувала про те, що їй було спричинено тілесні ушкодження.

По епізоду 06.05.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 06.05.2016 приїхав до будинку, вийшла ОСОБА_13 , яка почала вимагати, що він має на наступний день кудись її завезти, він у свою чергу на неї не реагував, а займався своїми справами. Шавурська пішла в будинок. Через деякий час приїхала поліція, запитував у них, що трапилося, до нього питань не було, а тому він пішов. В той день потерпіла також була у нетверезому стані, нецензурно лаялася, але він не звертав на неї увагу. Працівників швидкої не бачив.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що 06.05.2016 ввечері була вдома, зайшов ОСОБА_13 , який пішов у ванну кімнату, почала сваритися. Шавурський підбіг до неї, схопив за руки, хапав за волосся, а потім зі значною силою вдарив у праве плече кулаком, від чого відчула сильний біль. У зв`язку з цим викликала поліцію і швидку. Лікарям вона повідомила, що її бив ОСОБА_13 , але їхати до лікарні відмовилася. Вранці через біль в плечі вона має поїхати до лікаря. Із заявою до поліції звернулася 08.05.2016, експертизу пройшла тільки 10.05.2016.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показала, що за викликом прибула до потерпілої, у зв`язку з гіпертонічним кризом. Була надана необхідна медична допомога, будь-яких скарг з приводу отриманої травми ОСОБА_13 не повідомляла, скарги стосувалися лише тиску. Від госпіталізації ОСОБА_13 відмовилася.

Із показів свідка ОСОБА_28 вбачається, що 06.05.2016 року ОСОБА_9 викликала бригаду медичної допомоги, проте скаржилась лише на підвищення тиску. Окрім того, працівником бригади швидкої допомоги тілесних ушкоджень не виявлено, а після огляду встановлено діагноз: артеріальна гіпертензія. Криз.

З огляду на наведене інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 діяння також не знаходять свого підтвердження щодо спричинення ним умисних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , у вигляді синця на правому плечовому поясі, розрив зв`язок та синця на задній поверхні лівого передпліччя.

Окрім того, суд звертав увагу, що потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду неодноразова змінювала свої покази щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень, а суд апеляційної інстанції на даний час не має можливості з`ясувати причину вказаних розбіжностей, наявність певних протиріч з показаннями інших осіб, оскільки ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд також врахував, що між потерпілою та обвинуваченим існував судовий спір щодо поділу майна подружжя та мали місце неприязні стосунки, неодноразово конфлікти між ними були предметом розгляду поліцією і судом, що також викликає сумніви щодо об`єктивності показань наданих потерпілою, враховуючи, що обставини спричинення тілесних ушкоджень 30.11.2014 року, 02.05.2015 року, 01.10.2015 року, 06.05.2016 року саме потерпілим не підтверджуються іншими доказами, а навпаки спростовуються або викликають об`єктивні сумніви, а потерпіла надавала різні суперечливі версії обставин їх заподіяння потерпілим, що суперечать виявленим ушкодженням, показанням зазначених свідків.

Не спростовують висновків суду і висновки СМЕ, в тому числі і ті на які вказує прокурор №2040, 2889, 2178, 1192, 1189, 821, оскільки ними лише констатовано наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, їх утворення від дії тупих твердих предметів, а 02.05.2015 р. від падіння на сходах. Можливість отримання тілесних ушкоджень за обставин вказаних потерпілою експертом зроблено лише на підставі показань потерпілої на досудовому розслідуванні без оцінки інших доказів, які ці обставини не підтверджують, а свідчать про конфлікти з іншими особами, відсутність обвинуваченого у момент їх отримання, можливість їх отримання самостійно, в тому числі внаслідок падіння зі сходів у ванній кімнаті, тощо.

Не свідчать про невідповідність висновків суду і показання експерта ОСОБА_10 , який лише роз`яснив своє висновки.

Не спростовує висновків суду і висновок ЖЕО № 18378 за зверненням ОСОБА_9 , оскільки ним лише встановлено словесний конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 06.05.2016 р. о 19 год 30 хв.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, проаналізувавши всі дослідженні в судовому засіданні докази та дійшов обґрунтованого та переконливого висновку про відсутність належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 , погоджується з таким висновком і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, у ході розгляду даного кримінального провадження не допущено.

З врахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: