Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

7 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Коростенська виправна колонія (№ 71) кримінальне провадження № 0002556 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Полтави, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2016

за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України

на 4 роки позбавлення волі;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2020

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на 5 місяців арешту;

3) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2021

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України на

1 рік 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2022

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 2 роки позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2021 ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання і неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, внаслідок чого неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання і призначив йому несправедливе та невиправдано м`яке покарання.

Зазначає, що поза увагою суду залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який засуджувався за вчинення злочинів проти власності і відбував реальне покарання. Однак після звільнення 02.03.2021 ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і через пів року продовжив злочинну діяльність. При цьому предмет злочинного посягання алкогольний напій не можна віднести до предметів першої необхідності і, вчинивши його крадіжку, обвинувачений засвідчив категоричне небажання переховуватися та прагнення вести злочинний спосіб життя.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без зміни; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 1 вересня 2021 року близько 18 години ОСОБА_6 , знаходячись у магазині Сільпо за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 4-А, реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення майна, що належало ТОВ Сільпо-Фуд, взяв зі стелажу пляшку віскі Jack Daniels закупівельною вартістю 645 гривень, з якої відірвав захисний чип, заховав пляшку у куртку, яку тримав у руках, і з неоплаченим товаром залишив приміщення магазину. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ Сільпо-Фуд майнової шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після звільнення з установи виконання покарання ОСОБА_6 , який мав дві непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, через пів року вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про відсутність критичної оцінки ним своїх дій, небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Помилковими є і висновки суду, який врахував, що обвинувачений неофіційно працевлаштований, зі слів, утримує матір, яка є інвалідом другої групи, оскільки ці обставини нічим не доведені.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_6 вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, дані про особу винного, який двічі судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працює і не має стабільного джерела доходу.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, установлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Пізніше ухваленими вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2021 та 10.02.2022 вказане покарання у виді обмеження волі враховано при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, і ОСОБА_6 на даний час його вже відбуває. Зазначати у цьому вироку про початок строку відбування покарання та залік досудового тримання під вартою недоцільно, оскільки ці питання вирішені вироком Дніпровського районного суду м. Києва 10.02.2022.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3