Справа № 161/2205/21 Провадження №11-кп/802/368/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000150за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, несудимого:
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Зараховано ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.02.2020 по 14.02.2020 включно та з 29.01.2021 по 06.05.2021 включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 ,визнаний винним та засуджений за те, що він за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, 12 лютого 2020 року, шахрайським способом, шляхом обману, умисно, з корисливих мотивів особистого незаконного збагачення, протиправно мали намір заволодіти майном ОСОБА_9 , а саме грошовими коштами останнього.
Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішив шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами незнайомої йому людини, а саме з використанням мобільного зв`язку зателефонувати випадковій особі, ввійти до неї в довіру, представившись близькою особою, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду, що спричинило тілесні ушкодження третій особі та стало підставою для реєстрації кримінального провадження за ст.286 КК України, та відповідно висловити прохання надати йому грошові кошти для передачі працівникам правоохоронних органів в якості неправомірної вигоди з метою закриття кримінального провадження, а також відшкодування шкоди особі, потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди, з подальшим оберненням отриманих коштів на свою користь.
У подальшому, вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, 12 лютого 2020 року, близько 11.30год., зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 службового кабінету начальника слідчого відділу Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_9 та представилася знайомим ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_10 . В ході телефонної розмови зловмисник повідомив, що під час руху на автомобілі вчинив наїзд на пішохода, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Після цього, невстановлена особа, змінивши голос, представилася слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , та повідомила, що зможе допомогти ОСОБА_10 з вирішенням питання про закриття кримінального провадження, зазначивши, що це можливо лише шляхом надання ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 200 тис. грн. в якості неправомірної вигоди прокурору, який є процесуальним керівником в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , та матеріальної допомоги потерпілій особі. В ході даної розмови, невстановлена досудовим розслідуванням особа, наголосила ОСОБА_9 , що питання про закриття кримінального провадження по факту заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї ОСОБА_10 , тягне за собою серйозні наслідки, які можливо полягатимуть у позбавленні волі останнього з позбавленням права керування транспортним засобом.
Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, діючи умисно та переслідуючи корисливу зацікавленість, направлену на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , повідомили останньому завідомо неправдиві відомості щодо можливого вирішення даного питання шляхом надання їм неправомірної вигоди для подальшої передачі слідчому у даному кримінальному провадженні, працівнику прокуратури, а також для передачі частини вказаних грошових коштів для потерпілої на лікування, хоча жодного наміру щодо передачі вказаним особам грошових коштів в якості неправомірної вигоди вони не мали.
ОСОБА_9 , розуміючи, що відносно нього вчиняються шахрайські дії невідомими йому особами, з метою їх викриття, погодився на такі протиправні вимоги останніх, але зазначив, що зможе надати лише 1850 доларів США, що еквівалентно на момент вчинення злочину за офіційним курсом НБУ становило 45177 гривень, оскільки сума неправомірної вигоди названа зазначеними особами для нього надто велика, на що ті погодилися.
Після цього, 12 лютого 2020 року, близько 12.30год., попередньо домовившись в ході телефонної розмови по мобільному телефону про зустріч з ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи умисно, згідно погодженого плану, прибув разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на обумовлене місце з метою отримання грошових коштів в сумі 1850 доларів США, які за попередньою домовленістю із ОСОБА_9 призначалися для передачі в якості неправомірної вигоди прокурору та матеріальної допомоги потерпілій особі. В подальшому, продовжуючи діяти згідно злочинного плану, виконуючи відведу йому роль ОСОБА_7 зобов`язаний був особисто доставити особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на місце зустрічі, здійснювати візуальне спостереження та в результаті успішної передачі грошей перевезти останнього з грошовими коштами до місця призначення, а особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в свою чергу мала отримати у ОСОБА_9 грошові кошти, з подальшим оберненням їх на свою користь. Для цього ОСОБА_7 доставивши особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, до будинку вказаного ОСОБА_9 зупинив свій автомобіль неподалік та вийшовши на вулицю здійснював візуальне спостереження за обстановкою на місці вчинення злочину з метою уникнення викриття їх дій сторонніми особами, однак був затриманий на місці події працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_7 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановлена досудовим розслідуванням особа, виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, були затримані працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області на місці вчинення кримінального правопорушення.
У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зокрема вказує, що призначене судом покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України є надто м`яким. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який свою апеляцію підтримав та просив задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі ніким з учасників провадження не оскаржується, а тому суд вирок в цій частині не перевіряє.
Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, то вони також не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Зокрема, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який повність визнав свою винуватість, є внутрішньо переміщеною особою, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання в м.Кременчук, інформації про негативну характеристику матеріали провадження не містять, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих обставин покарання, а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання, в межах санкції закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням ст.75 КК України, встановивши йому однорічний іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, з встановленням судом іспитового строку дасть можливість правоохоронним органам здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого та відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для зміни чи скасування вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2021 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: