465/5481/15-к
1-кс/465/1364/22
Ухвала
про розгляд заяви про самовідвід судді

27.07.2022 року суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 вивчивши заяву слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі та матеріали судової справи № 465/5481/15 - к (судове провадження 1-кс/465/1356/22), -

в с т а н о в и в:
Слідчою суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 подано заяву про самовідвід у розгляді судової справи №465/5481/15-к (судове провадження 1-кс/465/1356/22) за скаргою адвоката ОСОБА_4 , що подана в інтересах потерпілої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000070 від 11.08.2015 року про зобов`язання слідчого, слідчого відділу поліції ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, у провадженні якого, перебуває дане кримінальне провадження, вчинити ряд процесуальних дій.
Заяву мотивує тим, що у її провадження надійшли вказані вище матеріали скарги, котрі передані їй на підставі протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 19.07.2022 року.
Разом з тим, стверджує, що за результатами проведеного аналізу руху судової справи № 465/5481/15 к, нею, слідчою суддею ОСОБА_3 , встановлено факт, що розподіл даної скарги їй, як слідчій судді, відбувся некоректно.
Покликаючись на вимоги пункту 5 частини першої статті 75 та ч. 5 ст. 80 КПК України, слідча суддя ОСОБА_3 прийшла до висновку про необхідність заявити самовідвід від розгляду вказаної скарги, тобто самовідвід від розгляду судової справи №465/5481/15-к (судове провадження 1-кс/465/1356/22) з підстав некоректного розподілу.
Заявлений самовідвід зареєстрований канцелярією суду як окреме судове провадження за № 1 кс/465/1364/22 та відповідно до протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 20 липня 2022 року переданий судді ОСОБА_1 .
Розглянувши зміст заяви слідчої судді ОСОБА_3 про самовідвід та проаналізувавши процесуальний порядок його реєстрації як окремого провадження, вважаю, що така заява не може бути предметом розгляду іншим суддею чи слідчим суддею виходячи з наступного.
Як убачається із змісту заяви, слідча суддя самостійно визначила підставу для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на п.5.ч.1 ст. 75 КПК України, котрий дає чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».
Відтак, на мою думку, як судді, сама заява про самовідвід уже є тим процесуальним документом рішенням судді, що дає підстави для повторного автоматизованого розподілу судової справи, адже іншому судді, в даному випадку, для об`єктивності прийдеться проводити перевірку роботи АСДС , зокрема в частині автоматизованого розподілу судового провадження у якому заявлено самовідвід.
За таких обставин вважаю, що як суддя суду першої інстанції не можу перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , відповідно до якої суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі . Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Заява про самовідвід не є правом судді чи слідчого судді , як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.
Отже, суддя ОСОБА_3 виконала свій обов`язок, передбачений ч.1 ст. 80 КПК України, - заявила самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевіряти чи правильно слідча суддя ОСОБА_3 виконала свій обов`язок слідчого судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректним.
Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) яка (який) дійшов висновку про наявність таких підстав, і, це є логічним, оскільки слідча суддя ОСОБА_3 уже заявила самовідвід, ця заява і є рішенням слідчого судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі, а його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді) призведе до непередбачуваного прецеденту.
Так, ч.4 ст. 81 КПК України передбачає порядок вирішення повторного відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви. В любому випадку при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів для обгпрунтування підстав.
Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, а тим більше з Бангалорськими принципами.
З огляду на викладене, вважаю, що самовідвід слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 у судовій справі №465/5481/15-к (судове провадження 1-кс/465/1356/22) за своїм змістом і суттю є процесуальним рішенням, передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України, а тому не може бути предметом перегляду з метою задоволити чи відмовити у задоволенні заяви.
Більш того, на мою думку як судді, такий перегляд є некоректним, а процесуальний статус судді який заявив собі самовідвід у кримінальному провадженні не маже бути переведений із судді (слідчого судді) у статус « заявника». У протоколі розподілу та Звіті, слідчий суддя значиться як заявник.
Відтак, приходжу до переконання, що заявлений самовідвід слідчим суддею ОСОБА_3 не може бути предметом розгляду, мною як суддею (іншим суддею) Франківського районного суду м. Львова та вважаю даний самовідвід рішенням слідчої судді ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, сама заява повинна бути зареєстрована як самовідвід і бути підставою для здійснення повторного перерозподілу судової справи.
Прийшовши до вказаного переконання та зважаючи, що на законодавчому рівні вказане питання не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1,п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, підстав для прийняття до провадження заяви слідчої судді ОСОБА_3 про самовідвід не вбачаю.
Заява підлягає реєстрації канцелярією суду як самовідвід судді та є підставою для здійснення повторного розподілу судової справи в якій заявлено самовідвід.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» статтями 80 - 82, 369 -372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Заяву слідчої судді ОСОБА_3 про самовідвід заявлений у судовій справі 465/5481/15-к (судове провадження № 1-кс/465/1356/22 ) повернути до канцелярії суду для її реєстрації, як процесуального документу про самовідвід судді, вважати дану заяву підставою для відводу слідчої судді ОСОБА_3 та здійснення повторного перерозподілу судової справи 465/5481/15-к (судове провадження № 1-кс/465/1356/22 ) між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути зазначені в апеляційній скарзі на судові рішення, перелік яких визначено ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_6