Справа № 462/1473/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/511/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 462/1473/2017 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 визначено визначено рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів у сумі 14176,64 грн.Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 17 серпня 2019 року, близько 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки "Renault Laguna", реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Повітряна, при проїзді її ділянки в районі перехрестя з вул. Суботівська у м. Львові, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення терміну "дати дорогу"); Р.2 п. 2.3 б), д), Р.16 п.п.16.4, 16.11 та вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 "дати дорогу" дод. 1 ПДР України Правил дорожнього руху, які виразилися у тому , що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виїзді з другорядної дороги на головну, не дав перевагу в русі мотоциклу "Honda hornet 600", без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_12 , котрий рухався головною дорогою вул. Суботіська у м. Львові, на яку він виїжджав, такими своїми діями створив йому аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, водій мотоцикла " Honda hornet 600", без реєстраційного номера, ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 779/2019 судово-медичної експертизи від 19.09.2019, отримав тупу поєднану травму органів живота та тазу у вигляді розривів брижі кишківника та печінки, множинні переломи кісток тазу, що призвело до гострої внутрішньої кровотечі та гострої крововтрати, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просять вирок суду змінити, а саме призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що ОСОБА_5 без умов та у повному обсязі визнав себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні та глибоко переживав за наслідки, які настали; добровільно відшкодував шкоду потерпілій, щиро розкаявся та просив пробачення у потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, апелянти звертають увагу, що судом не враховано таких пом`якшуючих обставин як активне сприяння досудовому розслідуванню, наявність постійного місця проживання, позитивна характеристика, фактичне примирення з потерпілою, беззаперечне визнання вини, незважаючи на те, що відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 4336 від 26.02.2020, наявна вина обох учасників ДТП, проте обвинувачений та його захисник прийняли рішення проводити розгляд справи на умовах ч. 3 ст. 349 КПК України.

Також вважають, що неприпустимим є покликання суду на те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Вказують, що судом не враховано думку прокурора, який здійснював підтримку державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні та просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Вважає вирок суду несправедливим через надмірну суворість. Звертає увагу, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував моральну шкоду, яка не відноситься до шкоди, яку повинна відшкодувати страхова компанія.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про відмову від своєї апеляційної скарги з тим мотивів, що змінилися обставини, оскільки ОСОБА_5 вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
З врахуванням пояснень потерпілої ОСОБА_9 , думки її представника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_13 , прокурора ОСОБА_14 з приводу поданої потерпілою заяви, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 слід закрити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_14 , який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених в них мотивів, потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_11 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим та його захисником також не оскаржується.
Апеляційні вимоги про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають з таких підстав.
Доводи апелянтів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Колегія суддів вважає, що покарання за скоєний злочин призначено ОСОБА_5 в межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене, і з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав.
Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції вірно врахував обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі, обґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також врахував дані щодо особи обвинуваченого, який який не працює, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

За таких обставин, призначене обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин відповідає вимогам закону.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як про це зазначають у своїй апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник, немає.
Підстави для застосування щодо ОСОБА_5 положень ст.ст.75,76 КК України, як про це просять апелянти, відсутні.
Відповідно до п. 2, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, у тому числі щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 та спосіб його вчинення, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та тяжкі наслідки, що настали, а саме, смерть потерпілого ОСОБА_12 , апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів вважає безпідставним твердження захисника про відсутність у вироку покликання на таку пом`якшуючу обставину як активне сприяння у розкритті злочину.
Відповідно до п.5 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Зміст даної обставини, яка пом`якшує покарання, полягає у тому, що особа, яка вчинила злочин, надає органам досудового розслідування інформацію, яка раніше була їм невідома, нові докази, що мали значення для встановлення істини по справі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, жодних нових доказів, що мали значення для встановлення істини по справі, до тих, які вже були відомі органу досудового розслідування, з боку обвинуваченого не надходило.
Те, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував факту вчинення ДТП, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі, не можна ототожнювати з поняттям активного сприяння у розкритті злочину.
Колегія суддів не бере до уваги твердження обвинуваченого та його захисника про те що судом не враховано належним чином думки потерпілої ОСОБА_9 , а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 частково відшкодував моральну шкоду, яка не відноситься до шкоди, яку повинна відшкодувати страхова компанія.
Крім того, як пояснила у суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 шкода їй повністю не відшкодована. У неї з обвинуваченим була усна домовленість про надання їй постійної допомоги, проте ОСОБА_5 не виконав своїх обіцянок, та більше жодних коштів вона не отримувала.
На думку колегії суддів, апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_9 від апеляційної скарги і апеляційне провадження в цій частині закрити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4