Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/5935/20
Провадження № 1-кс/553/61/2022
У Х В А Л А
Іменем України

07.04.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

слідчої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, в порядку ст. 201 КПК України, відносно обвинувачених: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 2,4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується за ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в порядку ст. 201 КПК України, відносно обвинувачених: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 2,4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується за ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України.
В клопотанні захисником вказувалось про те, що в провадженні колегії суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_9 , суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 2,4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується за ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України.
Вказував про те, що на території міста Харкова ведуться активні бойові дії, Верховним судом України надано розпорядження № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким відповідно до частини сьомої статті 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінити територіальну підсудність воєнного стану: Комінтернівського районного суду міста Харкова на Ленінський районний суд міста Полтави, тому останній звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави.

В клопотанні вказувалось про те, що ухвалою колегії судді Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 строком до 06.04.2022 року.

Захисником вказувалось про те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 знаходяться під вартою вже досить тривалий час, а саме більше двох років чотирьох місяців, з урахуванням обставин справи, вважав - перебування обвинувачених в умовах ізоляції протягом тривалого часу є на даний час необгрунтованим, а тому відносно них потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, або особистого зобов`язання .

В обгрунтування своїх тверджень захисником наводились наступні обставини в клопотаннях прокурора про численне продовження строків тримання під вартою не наведено було обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 з урахуванням рішень ЄСПЛ, а саме клопотання кожного разу мало ознаки формалізму, які містили посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченим (на час обрання запобіжного заходу, - підозрюваним) обрано такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, та продовжено його строк відповідними ухвалами суду.

Зокрема, прокурор в своїх поясненнях посилався на ту обставину, що обвинувачені вчинили тяжке кримінальну правопорушення, за яке санкцією ч. 4 ст.187 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, а тому на підставі даної обставини їм слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На вказану позицію прокурора, захисником вказувалось про те, що , що кваліфікація дій обвинувачених за відповідною статтею КК України, не тягне за собою автоматичне визнання їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються, останні до винесення вироку вважається таким, який не винуваті у вчиненні злочину, який їм інкримінуються, а тому сторона захисту вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченим під вартою.

З огляду на позицію сторони обвинувачення, яка постійно висловлювалась при вирішення питання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , , остання має ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, без обґрунтування такого тримання з огляду на норми КПК України та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки прокурор в своєму клопотанні не надав нових, вагомих обставин, які б суд мав змогу застосувати як ризики, в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

Захисником вказувалось про те, що стороною обвинувачення наводиться ризик того, що обвинувачені можуть перешкодити належному проведенню судового розгляду, сторона захисту зазначає, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ССПЛ "Строганпроти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 р.

В клопотанні захисником вказувалось про те, що прокурором у своїх численних клопотаннях про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим не вказував будь-які дії вчиненні ними, які б свідчили про їх переховування від суду, або про їх наміри незаконно вплинути на потерпілого у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які в свідчили про перешкоджання обвинуваченими кримінальному провадженню іншим чином, про можливість вчинення ними іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються, підтверджених документально, прокурором суду не було надано.

За викладених обставин, сторона захисту вбачає достатні підстави для зміни ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на будь який інший не пов`язаний із утриманням осіб під вартою, що буде пропорційним, помірним та таким, що не ставитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме запобіжний захід дасть можливість уникнути встановлених судом ризиків та забезпечить виконання покладених обов`язків.

Захисник в клопотанні вказував про те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , бажають стати на військовий облік для призову на військову службу, а також звернути увагу на те, що діє закон № 7149 про зміни до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для призову на військову службу, яким пропонується дозволити звільняти з-під варти окремих підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення осіб, та те що станом на момент подання вказаного клопотання, за ці зміни було проголосована більшістю Народних Депутатів України, та передано вказаний проект закону на підпис Президенту України, який на день подання вказаного клопотання вже вступ у законну силу та додав до Кримінального Процесуального кодексу України статтю 616.

Крім того, у судовій справі за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , на думку сторони захисту у разі зміни запобіжного заходу останнім, та постановки їх на військовий облік з метою захисту територіальної цілісності України від російського агресора є так само виправданим як і фактичне відбування ними покарання.

Захисником у клопотанні зверталась увага на те, що на момент подачі вказаного клопотання, на території Харківської області та міста Харкова, проходять масові бойові дії, а також здійснюються авіаційні обстріли, ракетні та артилеристські обстріли, що слугує реальною та фактичною загрозою для життя та здоров`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , тому зважаючи на вказані обставини прохав суд задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до статті 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою зміни, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
В судовому засіданні заявник - захисник обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 підтримав вказане клопотання та наполягав на його задоволенні.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти його задоволення, посилаючись на характер вчинення злочину обвинуваченими та прохав вирішити судом питанння про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 питання про прожовження терміну перебування останніх під вартою.

Згідно довідки наданої ДУ "Харківський слідчий ізолятор" виконати ухвалу суду від 07 квітня 2022 року про проведення судового засідання по слуханню даного клопотання у режимі відеоконференції з обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , є неможливим, в зв`язку з відсутністю інтернетзв`язку.
Зважаючи на невідкладнсть вирішення питання про продовження дії заходів кримінального провадження та з урахуванням вимог ст. 615 КПК України, суд приходить до висновку про можливість вирішення даного клопотання.
Судом встановлено, що на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою колегії судді Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 строком до 06.04.2022 року.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Судом встановлено, що по теперішній час обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 утримується під вартою, тобто понад 2 роки та 4 місяці.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.
Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Разом з цим, в ході розгляду клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_4 прокурором у вигляді заперечень на клопотання зазначеного про необхідність продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, не наводячи ризиків визначених ст. 177 КПК України та не дотримамуючись процесуальної процедури звернення та подання до суду даного виду клопотань. Так, прокурором не наведено обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 з урахуванням рішень ЄСПЛ, а саме клопотання має ознаки формалізму, яке навіть не містить посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченим (на час обрання запобіжного заходу, - підозрюваноним) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Так, в судовому засіданні та в запереченні на клопотання захисника ОСОБА_4 прокурор посилається на ту обставину, що обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 вчинено кримінальне кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, що виключає підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Проте, суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 / за ч.4 ст. 187 КК України , не тягне за собою автоматичного визнання їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються, вони до винесення вироку вважаються такими, які не винуваті у вчиненні злочину, який їм інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинувачених під вартою.

При цьому, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підст, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.) - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.
Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.
Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.
З огляду на зміст клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , яке подано у формі заперчення, воно має ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, без обґрунтування такого тримання з огляду на норми КПК України та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки прокурор в своєму клопотанні не надав нових, вагомих обставин, які б суд мав змогу застосувати як ризики, в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ьпри цьому не містить клопотання і самих ризиків, передбачених законом.

Крім того, 15 грудня 2016 року ЄСПЛ було винесено рішення у справі «Ігнатов проти України» (далі Рішення), де було визнано заяву прийнятною та визнано, що мало місце порушення ст.5 Конвенції.

У п. 40 вказаного Рішення ЕСПЛ зазначено, що Суд нагадує, що питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у даному випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи (див, серед іншого, Лабіта проти Італії, № 26772/95, § 153, БСИЯ 2000-ІУ, і Бузаджі проти Республіки Молдова, процитоване вище, § 90). В п.41 рішення у цій справі Суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром (див. пункти 8 і 13), залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятком рішення від 1 жовтня 2013, яке не містило взагалі ніяких підстав (див пункти 12 і 34 вище). Таким чином, суди використовували ті ж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 статті 5, обґрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

Що ж стосується ризику того, що обвинувачені можуть перешкодити належному проведенню судового розгляду, суд зазначає, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Крім того, в рішенні по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

Крім того, вказане клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України щодо форми клопотанння та не вручене строні захисту, що є неприпустимим та свідчить про порушення права на захист обвинувачених.

Таким чином, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні взагалі не довів тієї обставини, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 мають намір переховуватися від суду, а просто обмежився до усного посилання на ймовірність такого ризику, тобто вдався до припущення та формалізму у доведенні наявності такого ризику.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладаєтьсясаме на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 без будь-яких його обгрунтувань.

Тобто, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Суд, в свою чергу, повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Аналізуючи доводи прокурора наведені у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , яке подано у формі заперечення на клопотанння захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених на більш м`який прокурором взагалі не приділено увагу ризикам, не наведно жодних обґрунтувань. Зокрема прокурором в судовому засіданні в усній формі зазначено, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, проте не вказано яким способом, а також зазначено, що вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання їм більш м`якого запобіжного заходу, проте жодних фактів на підтвердження даних обставин прокурором не наведено.

В той же час ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор, у свою чергу, не навів доказів реальної можливості незаконного впливу обвинуваченого на процес доказування у даному кримінальному провадженні, в тому числі і на обвинувачених та свідків.

Зокрема, прокурором у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим не вказано будь-які дії вчиненні ними, які б свідчили про їх переховування від органів досудового розслідування та/або суду, або про їх наміри незаконно вплинути на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу. Також в клопотанні прокурора не вказано, чи обвинувачені мають достатні соціальні зв`язки, однак судом встановлено, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки.

Будь-яких інших обставин, які в свідчили про перешкоджання обвинуваченим кримінальному у провадженню іншим чином, про можливість вчинення ними іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особи обвинувачуються, підтверджених документально, прокурором суду не надано та не зазначено в судовому засіданні.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Проте, жодного доказу, який би свідчив про дійсне існування таких ризиків прокурором в порушення вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України не зазначено та не надано.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Суд при розгляді клопотання ретельно перевіряє дані про особу, щодо якої продовжується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою (вік, здоров`я, сімейний стан, соціальна зайнятість особи, вид діяльності, місце проживання п.п. 3-10 ч. 1 ст. 178 КПК).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачені мають постійне місце проживання та в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу будуть проживати за наступними адресами : ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 будуть проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Твердження прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки вони передбачають перебування особи на волі, що дає підстави вчинити дії вказані у наведених ризиках, суд сприймає критично з огляду на наступне.

Так, КПК України передбачено два запобіжних заходи, які в розумінні ст. 5 Конвенції є позбавленням свободи. Ними є домашній арешт та тримання під вартою.

Судом при вирішенні клопотання прокурора насамперед враховується, що в частині, що стосується домашнього арешту, особа не ставиться у вкрай вразливе становище, то при обранні чи прожовженні особі тримання під вартою вона опиняється у неналежних умовах тримання та під повним контролем держави, тобто є цілком вразливою.

Запобіжні заходи застосовуються до осіб, відносно яких діє презумпція невинуватості. Такі заходи не мають нічого спільного з кримінальною відповідальністю та їх метою є лише заезпеченням дієвості кримінального провадження. У зв`язку з чим, законність їх обрання та належне забезпечення і дотримання прав та свобод людини під час застосування таких заходів вимагають від правоохоронних органів надзвичайної зваженості і обгрунтованості при прийнятті рішень про їх застосування, так як існує ймовірнісь притягнення невинного до відповідальності.

Так, вирішуючи клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим судом насамперед враховується те, обвинувачені перебувають під вартою понад 2 роки і 4 місяці, що є значним терміном позбавлення свободи, в розумінні ст. 5 Конвенції.

Таким чином, усні твердження прокурора про те, що всі інші альтернативні запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, передбачає перебування особи на волі є хибним і не грунтується на усталеній практиці Європейського суду з прав людини та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції.

Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено належним чином наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що б обґрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд задля дотримання принципу верховенства права, шляхом забезпечення суворого дотримання алгоритму законності, необхідності, обгрунтованості, пропорційності, вмотивованості альтернативних запобіжних заходів у поєднанні з врахуванням конкретних (індивідуальних) обставин особи, приходить до переконання, що нічний домашній арешт, як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 покладених на них процесуальних обов`язків, а також в повній мірі зможе запобігти спробам обвинуваченими переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, таким чином наведені вище обставини свідчать про обґрунтованість клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_4 ..

Разом із тим, слід звернути увагу на те, що на сьогоднішній день на території усієї незалежної України введений воєнний стан відповідно до Указу Президента України, який в подальшому затверджений Верховною Радою України.

Також слід звернути увагу, що на момент подачі та розгляду даного клопотання, на території Харківської області та міста Харкова, проходяться масові бойові дії, а також здійснюються авіаційні обстріли, ракетні та артилеристські обстріли, що слугує реальною та фактичною загрозою для життя та здоров`я обвинувачених.

В зв`язку з даною ситуацією обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 згодні у повному обсязі стати на захист територіальної цілісності України та боронити її від російських загарбників та окупантів, про що ними надано на адресу суду власноручно написані заяви.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 201, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України, відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосований та продовжений до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт ,у нічний час, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у нічний час, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., до обвинуваченого ОСОБА_5 застосувати строком на два місяці.
Домашній арешт, у нічний час, застосувати без використання засобів електронного контролю.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання;
- не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;
- утримуватися від спілкування в позасудовому порядку з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.
Зобов`язати ОСОБА_5 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Строк дії ухвали 60 днів з 07 квітня 2022 року о 15:30 годин до 05 червня 2022 року о 15:30 години включно.
Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків доручити Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що порушення умов домашнього арешту, у нічний час, може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.
Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області негайно поставити на облік ОСОБА_5 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у нічний час, підлягає негайному виконанню.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосований та продовжений до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт у нійчний час, з 22год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у нічний час , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., до обвинуваченого ОСОБА_6 застосувати строком на два місяці.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадженння, про зміну місця свого проживання;
- не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 -у у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;
утримуватися від спілкування в позасудовому порядку з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.
Зобов`язати ОСОБА_6 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Строк дії ухвали 60 днів з 07 квітня 2022 року о 15:30 годин до 05 червня 2022 року о 15:30 години включно.
Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків доручити Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, контроль за виконання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що порушення умов домашнього арешту у нічний час може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.
Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області негайно поставити на облік ОСОБА_6 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у нічний час, підлягає негайному виконанню.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосований та продовжений до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт у нічний час, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у нічний час з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати строком на два місяці.
Домашній арешт, у нічний час до ОСОБА_7 застосувати без використання засобів електронного контролю.
Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
-прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадженння, про зміну місця свого проживання;
- не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв;
- утримуватися від спілкування в позасудовому порядку з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні .
Зобов`язати ОСОБА_7 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк дії ухвали 60 днів з 07 квітня 2022 року о 15:30 годин до 05 червня 2022 року о 15:30 години включно.
Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків доручити Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що порушення умов домашнього арешту, у нічний час, може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.
Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області негайно поставити на облік ОСОБА_7 ..
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у нічний час підлягає негайному виконанню.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосований та продовжений до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт у ні/чний час з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нійнич час, до обвинуваченого ОСОБА_8 застосувати строком на два місяці.
Домашній арешт у нічний час до ОСОБА_8 застосувати без використання засобів електронного контролю.
Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадженння, про зміну місця свого проживання;
- не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;
- утримуватися від спілкування в позасудовому порядку з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні .

Зобов`язати ОСОБА_8 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк дії ухвали 60 днів з 07 квітня 2022 року о 15:30 годин до 05 червня 2022 року о 15:30 години включно.
Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків доручити Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, контроль за виконання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що порушення умов домашнього арешту, у нійчний час, може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.
Обухівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області негайно поставити на облік ОСОБА_8 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у нічний час, підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідча суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1