КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022,
ВСТАНОВИЛА:
УхвалоюБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 жовтня 2022 включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022, ухвалити нову, якою ОСОБА_7 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не встановлено обставини, які свідчать про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Разом з цим, судом не взято до уваги, що жодний ризик, наведений слідчим в клопотанні, не підтверджується матеріалами клопотання та за своїм характером не є таким, що неможливо було йому запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів; прокурором, в порушення вимог ст. 184 КПК, не було надано на ознайомлення клопотання про продовження запобіжного заходу та матеріали, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, чим порушено ст. 62 Конституції також слідчим суддею при вирішенні питання продовження тримання під вартою порушено право на захист обвинуваченого, зокрема суд позбавив його можливості замінити захисника, з яким його бачиння захисту різнилися, а також суд залишив поза увагою порушення норм КПК України: невручення обвинуваченому копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
УхвалоюБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 жовтня 2022 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення його підзахисного з-під варти також не вказують на зменшення існуючих ризиків або застосування іншого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою. Не містять таких відомостей і надані суду матеріали.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом його процесуальних прав, оскільки йому не вручено копію клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - непереконливі, оскільки в матеріалах провадження наявний актпро те, що ОСОБА_7 у присутності понятих відмовився від отримання клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Також неспроможні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо порушення його права на захист, оскільки 22.06.2022 за його клопотанням судом ухвалено рішення про залучення для захисту ОСОБА_7 захисника із Регіонального центру надання вторинної правової допомоги.
У судовому засіданні 15.08.2022 інших питань, окрім продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, не вирішувалося.
При цьому захисник заперечував щодо задоволення зазначеного клопотання прокурора, тобто бачення обвинуваченого та захисника щодо захисту не були суперечливими, а відтак твердження обвинуваченого у цій частині свого підтвердження не знайшли. Крім того, іншими особами у даному судовому засіданні не було надано доказів на підтвердження повноважень захисника у цьому кримінальному провадження.
Інші доводи апеляційної скарги у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону не можуть бути підставою для скасування постановленого судом рішення.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3311/ ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1