Номер провадження 1-кп/754/639/22
Справа№754/3212/22
В И Р О К
Іменем України

13 вересня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000837 від 28.09.2015 стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працює, пенсіонер, вдівець, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

представник потерпілого ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , маючи умисел на порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 27.09.2015, приблизно о 14:30 год., ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - технічно справного автомобіля, марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проїзній частині пр. Броварського, зі сторони станції метро «Лісова» в напрямку м. Бровари, у другій смузі руху з трьох наявних у вказаному напрямку, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1 та 12.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним, перевищив максимально дозволену у населених пунктах швидкість. При виїзді на його смугу руху попереду справа невстановленого автомобіля, ОСОБА_3 , не впевнившись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконав маневр повороту ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем, марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля, марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме:

- відкриту травму правого стегна: уламковий перелом епіметадіафізу дистального відділу стегнової кістки із зміщенням уламків, забійна рана передньої поверхні стегна та колінного суглобу з вистоянням кісткових фрагментів стегнової кістки;

- відкриту травму правої гомілки: уламковий перелом обох кісток гомілки в дистальній третині зі зміщенням уламків, забійні рани гомілки в верхній та нижній третині по передній поверхні;

- закриту травму живота: розрив сегменту правої долі печінки, множинні гіматоми брижейки тонкої кишки та великого сальника з явищами внутрішньочеревоної кровотечі (наявність в черевній порожнині до 300 мл крові зі згортками), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, а також:

- закриту травму лівого передпліччя: перелом ліктьової кістки на межі проксимальної та середньої третини зі зміщенням уламків;

- закриту травму лівого стегна: фрагментальний перелом діафізу стегнової кістки;

- відкриту травму лівого колінного суглобу: перелом надколінника, забійна рана в ділянці нижнього полюсу надколінника;

- закриту травму лівого плеча: уламковий перелом плечової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Під час руху водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 та 12.1 ПДР України.

Згідно правил дорожнього руху України:

- підпункт «б» пункту 2.3 ПДР України, згідно з яким: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- пункт 10.1 ПДР України, згідно з яким: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- пункт 12.1 ПДР України, згідно з яким: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 «б», 10.1 та 12.1 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, визнав повністю при вище вказаних фактичних обставинах, які встановлені в ході досудового розслідування та судового розгляду, та розмір заявленого цивільного позову, надав суду зізнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що він 27.09.2015, приблизно о 14:30 год., керуючи автомобілем, марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Броварський в м. Києві в напрямку м. Бровари, порушення ним ПДР України призвело до виїзду на зустрічну смугу руху, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем, марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_5 .

Зазначив, що він зробив для себе належні висновки, щиро кається.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та розмір заявленого цивільного позову, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не мають сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до положення ст. 349 ч. 3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 , в судовому засіданні, підтримав заявлений ним цивільний позов в повному обсязі. Просить суд позов задовольнити та стягнути з обвинуваченого на його користь 510 504,60 грн., з яких: матеріальна шкода в сумі 195 504, 60 грн., моральна шкода в сумі 300 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, особу винного, а саме:

- раніше не судимий;

- за місцем проживання характеризується позитивно;

- не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_3 , за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, передбачений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння - за ст. 286 ч. 2 КК України, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку відповідно до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 він досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положенням ст. 85 КК України передбачено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ст. 86 ч. 2 КК України).

Відповідно до ст. 1 ч.ч. 1, 2 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до ст. 1 п. «ґ» ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів судового провадження вбачається, а саме із довідки відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.04.2022 №91, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вчинив злочин з необережності, який не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 27.09.2015, тобто до дня набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.

Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 на суму 510 504,60 грн., заявлений в кримінальному провадженні №0000837 від 28.09.2015, підлягає до задоволення як такий, що визнається обвинуваченим ОСОБА_3 в повному обсязі.

Питання про долю речових доказів суд не вирішує, оскільки стороною обвинувачення не надано відповідних процесуальних документів.

Згідно вимог ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів в сумі 4 676,56 грн., оскільки під час проведення досудового розслідування проводились експертизи №40ат від 26.02.2016, №1/ікт-8/ат від 15.04.2016 та №12-1/1471 від 07.09.2017.

Під час досудового розслідування та судового розгляду стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370, 374 КПК України, суд -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю два роки.
Відповідно до ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2, ч.3 п.2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ,) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 510 504 (п`ятсот десять тисяч п`ятсот чотири) грн. 60 коп., з яких:

-матеріальна шкода в сумі 195 504 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот чотири)грн. 60 грн.,

-моральна шкода в сумі 300 000 (триста тисяч) грн.;

-витрати на правову допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4 676 (чотири тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 56 коп.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1