ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/119/22 Справа № 694/366/22 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.03.2022, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Катеринопіль Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , депутатом не являється, раніше судимого:
- 20.06.2012 Катеринопільським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
- 25.11.2013 Катеринопільським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 21.03.2016 з місць позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.03.2016 умовно-достроково на невідбутий строк: 11 місяців 1 день;
у порядку ст. 89 КК України судимість не знята і не погашена,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 09.05.2022 включно,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.03.2022 за відповідним клопотанням прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0001300 від 08.12.2021, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч.1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 до 09.05.2022 включно з посиланням на те, що наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часом не зменшилися, а саме можливість переховуватися від слідства та суду, впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків слідчого судді, просить змінити запобіжний захід на більш м`який, так як має намір захищати державу від триваючої війни. Вказує, що його останні показання не бралися прокурором до уваги, а початкові показання щодо кримінального правопорушення надано під тиском. Вчинене правопорушення не пов`язане з отриманням матеріальної користі, отже відсутність доходів у підозрюваного не вплине на існування ризиків у кримінальному провадженні. Твердження прокурора про те, що підозрюваний веде асоціальний спосіб життя необґрунтовані. Свідками правопорушення є батьки підозрюваного, отже чинити тиск на них він не буде, адже їх показання свідчать на його користь.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, слідчий суддя, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Звенигородського РВ поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001300 від 08.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.12.2021 у період часу з 17 год. до 18 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у дальній спальній кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , після спільного розпиття протягом дня спиртних напоїв із своїм знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході словесної суперечки, що виникла на ґрунті словесних образ від ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_7 , умисно свідомо припускаючи настання смерті від нанесених ним ударів, наніс в життєво важливий орган людини по голові ОСОБА_10 один удар дерев`яним макогоном зліва та два удари дерев`яним макогоном по голові останнього зліва зверху, в результаті чого, ОСОБА_10 впав на диван, звідки перемістився на підлогу у вказаній кімнаті. При цьому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс близько семи ударів дерев`яним макогоном по тулубу ОСОБА_10 в область ребер з обох боків, у той час коли останній лежачи на підлозі перекручувався з боку у бік. У подальшому, ОСОБА_7 у невстановленому місці наніс щонайменше один удар дерев`яним бруском в область обличчя ОСОБА_10 з правого боку. Внаслідок таких дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 отримав черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, перелом кісток черепа, крововилив в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, забійні рани на голові, синці на повіках лівого ока; розрив печінки; закриту травму грудної клітки у вигляді переломів ребер справа 7, 8, 9, 10 з ліва 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, синець на правій боковій поверхні грудної клітки; синці на правій кисті, правому та лівому передпліччі, правій гомілці, забійні рани на правому передпліччі, лівій гомілці, на долонній поверхні четвертого пальця лівої кисті. Згідно висновку експерта №05-9-02/378 від 09.12.2021: черепно-мозкова у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, перелом кісток черепа, крововилив в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, забійні рани на голові, синці на повіках лівого ока, розрив печінки відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Забійна травма грудної клітки у вигляді переломів ребер справа 7, 8, 9, 10 з ліва 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, синець на правій боковій поверхні грудної клітки носять ознаки середніх тілесних ушкоджень. Синці на правій кисті, правому та лівому передпліччі, на правій гомілці, забійні рани на правому передпліччі, на лівій гомілці, на долонній поверхні четвертого пальця лівої кисті носять ознаки легких тілесних ушкоджень.
Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з метою самозахисту покинув місце події, перемістившись на відстань 300 м від будинку вказаного домоволодіння, де від отриманого тілесного ушкодження, а саме черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, помер.
За вказаних обставин ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
ОСОБА_7 08.12.2021 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 09.12.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ватутінського міського суду Черкаської області 10.12.2021 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.02.2022.
Постановою керівника Звенигородської окружної прокуратури 01.02.2022 строк досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 09.03.2022.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області 01.02.2022 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.03.2022 включно.
Причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується зібраними по провадженню доказами, які містяться у протоколах слідчих дій та інших документах, зокрема, даними показань самого підозрбваного.
Враховуючи той факт, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду від 01.02.2022 закінчується 09.03.2022, а закінчити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні неможливо у зв`язку із необхідністю отримання висновків раніше призначених експертиз та необхідністю виконання вимог ст. 290 КПК України про відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам, а відтак існує необхідність у вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування.
За вказаних обставин слідчий за згодою з прокурором звернулись до суду з даним клопотанням.
Так відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
У даному випадку слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч.1 ст. 115 КК України, яку підозрюваний в поданій апеляційній скарзі під сумнів не ставить.

Крім того, з матеріалів судового провадження та підтверджується позицією підозрюваного у поданій апеляційній скарзі, що, одними зі свідків кримінального правопорушення є його батьки, отже підозрюваний матиме змогу, використовуючи свої родинні зв`язки, чинити спроби впливу на зміст показань вказаних осіб, що є ризиком впливу на розслідування у аспекті вимог ст. 177 КПК України.

Оскільки підозрюваний раніше кількаразово судимий, звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково та має невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, це свідчить про можливість переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення подальшого кримінального переслідування. Отже наявний відповідний ризик, який виправдовує подальше тримання особи під вартою.

Слід прийтия до уваги, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке класифікується за ч. 1 ст. 115 КК України, як особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, відтак під загрозою можливого покарання останній може переховуватися від органів досудового розслідування. Крім того ОСОБА_7 не працює, єдиного джерела доходів немає, міцних соціальних зв`язків не має, є особою раніше судимою, що в сукупності додатково свідчить про наявність вищенаведеного ризику.

Разом з тим, слідчим суддею враховано потребу слідства в проведенні ряду слідчих дій та завершення досудового розслідування.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так слідчим суддею, були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що він має намір захищати державу від триваючої війни у аспекті положень чинного кримінального процесуального законодавства не впливають на прийняття рішення щодо обрання особі того чи іншого запобіжного заходу у кримінальному провадженні за наявності для того обґрунтованих підстав.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на зміст його показань, на відсутність зв`язку кримінального правопорушення з корисливим мотивом та недоведеність тверджень сторони обвинувачення про асоціальний спосіб життя підозрюваного за наявності доведених ризиків переховуватися від слідства та чинити вплив на свідків, про які вказано вище, не можуть свідчити про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Із урахуванням характеру висунутої ОСОБА_7 підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності, останній може переховуватись від слідства та суду, враховуючи введення військового стану в державі, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання цього підозрюваного під вартою.

Слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У даному випадку щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.03.2022 про продовження підозрюваному за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.05.2022 включно залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач
Судд