ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3636/20 Номер провадження 11-кп/814/929/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0006379, за апеляційними скаргами прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харків, громадянку України, з незакінченою вищою освітою, працюючу молодшою медичною сестрою в КП «Харківська міська молочна фабрика-кухня дитячого харчування», розлучену, маючу малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватою та засуджено:
- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 04.11.2019 проживали за місцем реєстрації ОСОБА_11 , а саме в квартирі по АДРЕСА_2 .

04.11.2019, близько о 19.00 год., в квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті стійких неприязних взаємовідносин, між подружжям ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виникла сімейна сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму чоловікові ОСОБА_11 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , 04.11.2019, приблизно о 21.30 год., усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи діяти таким чином, перебуваючи на кухні в вищезазначеній квартирі, з метою спричинення тілесного ушкодження останньому, ОСОБА_7 взяла в праву руку скляний пивний кухоль та використовуючи зазначений кухоль в якості знаряддя злочину, стоячи обличчям до ОСОБА_11 з достатньою силою умисно нанесла 2-3 удари дном скляного кухля, точна кількість ударів не встановлена, по лобній ділянці біля краю росту волосся, кілька зліва останнього, чим спричинила синець на голові.

Продовжуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_7 взяла в праву руку кухонний ніж, при цьому клинок ножа був направлений до мізинця її правої руки та використовуючи зазначений кухонний ніж в якості знаряддя злочину, стоячи обличчям до ОСОБА_11 , умисно нанесла один удар клинком ножа в передню поверхню лівого плеча у верхню третину останньому, чим спричинила колоту рану на лівій руці.

З метою самозахисту від протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_11 обома руками схопив ОСОБА_7 за її руки, внаслідок чого остання кинула на підлогу кухонний ніж, а ОСОБА_11 намагався піти з кухні до кімнати, при цьому опинився стоячим спиною до ОСОБА_7 , остання в своючергу, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , умисно нанесла декілька ударів обома руками, точна кількість ударів не встановлена, по спині останнього, чим спричинила садно на тулубі.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09/1585-С від 04.12.2019 у ОСОБА_11 , 1986 р.н., мали місце такі тілесні ушкодження: колота рана на лівій руці; синець на голові; садно на тулубі.

За ступенем тяжкості вищевказані тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Вказує, що ОСОБА_7 судом першої інстанції визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, тобто строк давності у вказаному випадку складає 2 роки з моменту вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 04.11.2019 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто до моменту набрання вказаним вироком законної сили, а саме 26.11.2021, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності сплине, у зв`язку з чим вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам чинного кримінального закону.

Обвинувачена ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким виправдати її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Докази по справі не підтверджують, ні наявність об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, ні наявність умислу. Зазначає, що жоден із свідків, допитаних під час судового розгляду, не був очевидцем події, висновок судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості особи в заподіянні цих ушкоджень, саме обвинуваченою.

Крім того, вказує, що місцевим судом не було прийнято до уваги, що подія, нібито відбулась 04.11.2019, заява про вчинення злочину потерпілим була подана 28.11.2019, кримінальне провадження було порушено 29.11.2019, а судово-медичні експертизи були проведені лише 04.12.2019 та з 06.12.2019 по 11.12.2019, тобто майже за місяць після зазначених потерпілим подій. Зазначає, що навіть, якщо припустити, що у потерпілого могли бути якісь тілесні ушкодження легкого характеру, то за місяць від них не залишилось би і сліду, але судом першої інстанції даному факту не надано оцінки, що на думку обвинуваченої призвело до ухвалення незаконного вироку.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 до апеляційного розгляду заявила клопотання про закриття кримінального провадження щодо неї та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник підтримав клопотання, прокурор висловила думку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

Інші учасники до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату час місце судового розгляду.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи, що до початку апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності щодо притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянути таке клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено 09.11.2019. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції її дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

У відповідності до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку минуло понад два роки, остання протягом цього періоду не ухилялася від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності - вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з клопотанням та попросила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити, та була повідомлена про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання та звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006379, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4