Постанова

Іменем України
15 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 741/455/21

провадження № 51-5128 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000204 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Заворичі Броварського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 28 червня 2020 року близько 21:00, перебуваючи на території домогосподарства на АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, завдав потерпілому одного удару ножем у черевну порожнину, чим спричинив йому тяжке тілесне ушкодження.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволено, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким засуджено ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. На обґрунтування своїх вимог вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим, а висновки апеляційного суду в цій частині належним чином не мотивовані. Зокрема, зазначає, що у своєму вироку апеляційний суд безпідставно вказав про те, що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на шлях виправлення не став, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_7 є особою, яка не має судимості. Зауважує, що на момент розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований, за цей період нових злочинів не вчиняв, умови запобіжного заходу не порушував, чим підтвердив правильність висновків місцевого суду щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням. З огляду на викладене, вважає, що вирок апеляційного суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, й правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи захисника про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання та його надмірну суворість, на думку колегії суддів, є непереконливими з огляду на наступне.
Відповідно до статей 404, 407 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 КПК України.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК України.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначених ст. 374 КПК України.
Тобто вимоги кримінального процесуального закону у їх взаємозв`язку передбачають, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними.
Так, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі та звільняючи останнього від його відбування з випробуванням, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, стан здоров`я. Зокрема, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, має захворювання з дитинства, є інвалідом третьої групи. Також місцевий суд взяв до уваги позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_7 .
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що з огляду на характер вчиненого ОСОБА_7 злочину місцевий суд правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Разом з тим звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Так, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд належним чином не врахував фактичних обставин справи, тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, його наслідки у виді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, а також способу завдання такого ушкодження (ножем у черевну порожнину).
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з такими твердженнями апеляційного суду та вважає, що ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, відверто нехтуючи усталеними в суспільстві моральними цінностями, такими як життя і здоров`я людини, грубо порушуючи основоположні правові засади, гарантовані Конституцією України, вчинив умисний тяжкий злочин.
А тому, на думку колегії суддів, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення засудженого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
При цьому колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд безпідставно послався на наявність попередньої судимості у ОСОБА_7 .
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, апеляційний суд, обґрунтовуючи своє рішення, вказав, що ОСОБА_7 хоча в силу ст. 89 КК України не має судимості, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, що свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків, на шлях виправлення не став, та через незначний проміжок часу вчинив новий злочин.
Зазначені обставини апеляційний суд розцінив як дані, що характеризують особу ОСОБА_7 з негативного боку.
Однак, апеляційним судом не враховано, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.
Разом з тим, враховуючи інші обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України.
Призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, не вбачається підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість, як і не вбачається підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування такого покарання з випробуванням, про що захисник вказує у своїй касаційній скарзі.
На переконання колегії суддів, обставини, про які наголошує захисник у своїй касаційній скарзі, були враховані апеляційним судом під час постановлення вироку, та в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Вирок суду апеляційної інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України,підстав для його скасування чи зміни не встановлено.
Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу засудженого необхідно залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3