У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Київський слідчий ізолятор апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 700 033 81 від 23 вересня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, громадянина України, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 22.09.2015 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, який звільнений 04.07.2019 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.05.2022 у кримінальному провадженні № 120 191 000 700 033 81 від 23.09.2019 продовжено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.07.2022 включно.
На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначено.
Ухвалене рішення суд мотивував тим, що, оскільки на даний час є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд вважає недостатнім.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного, в апеляційних скаргах просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16.05.2022 про продовження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою:
- змінити ОСОБА_6 обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 6:00 години чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого;
- змінити ОСОБА_7 обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 6:00 години чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.
В обґрунтування апеляційних скарг захисник обвинувачених зазначає, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі лише зазначено про наявність ризиків без будь-якого їх обґрунтування.
А саме, захисник обвинувачених вказує, що суд першої інстанції в черговий раз уникає ретельної перевірки доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, на переконання захисника, суд уникає ретельної перевірки дотримання уповноваженими органами вимог ст.ст. 207-213 КПК України під час затримання, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані без ухвали слідчого судді, суду.
Суд взагалі не надає жодної оцінки доводам захисту, зокрема в частині безпідставного затримання, відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, і взагалі не спростував доводів захисту щодо відсутності підстав продовження запобіжного заходу.
Також, як посилається сторона захисту, місцевим судом не враховано тривалість строку перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під ватрою та ту обставину, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, потребують додаткового обґрунтування.
Водночас, захисник зазначив, що суд взагалі не розглянув можливість застосовування альтернативного запобіжного заходу, а саме застави.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали з кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступним.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 120 191 000 700 033 81 від 23.09.2019 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні 16.05.2022, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, судом на обговорення поставлено питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Суд, заслухавши пояснення прокурора, який вважав за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, пояснення захисника, який заявив клопотання про зміну обраних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт або особисте зобов`язання з покладенням обов`язків та носінням електронного засобу контролю, пояснення обвинувачених, які підтримали позицію захисника, дійшов висновку про необхідність продовження тримання під вартою кожного з обвинувачених, з чим погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.
Як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.07.2022 включно, оскільки розгляд провадження за обвинувальним актом стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні 22.09.2019 та 23.09.2019 у стані алкогольного сп?яніння, у тому числі тяжких злочинів: з хуліганських мотивів з завданням різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, у тому числі неповнолітнім, а також розбійного нападу, відповідно, - не завершений і наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - є недостатнім.
Водночас, судом першої інстанції врахована і особа кожного з обвинувачених.
Суд першої інстанції, небезпідставно вважав, що утримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.
Щодо посилань захисника обвинувачених на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, то колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій, звертає увагу на те, що на розгляді суду першої інстанції перебуває обвинувальний акт, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, а не підозра, яке і є предметом доказування в даному кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого і буде ухвалене відповідне судове рішення, яке, у разі непогодження з ним, і буде предметом перегляду судами вищих інстанцій.
А тому, на даному етапі судового провадження апелювати щодо допустимості, належності та достатності доказів - не є правильним.
Не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції по перегляду судового рішення щодо продовження строку тримання під вартою кожному з обвинувачених і дотримання уповноваженими особами вимог ст.ст. 207-213 КПК України під час затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на що послався в апеляційних скаргах захисник ОСОБА_5 .
За викладеним, у сукупності, колегія суддів не знаходить переконливими доводи захисника ОСОБА_5 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки судом першої інстанції на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон на даному етапі кримінального провадження пов`язує можливість виключного вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував крім викладеного і тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі ухвалення обвинувального вироку, а тому і не знайшов підстав для застосування щодо обвинувачених застави, оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були вчинені ними у тому числі, із погрозою застосування насильства та спричинення тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, а тому незастосування щодо обвинувачених застави не суперечить положенням ст. 183 КПК України.
Визначений строк дії, на який продовженого запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - не виходить за межі розумного строку, відповідає особі кожного з обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються кожному з них, що позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду.
Інших будь-яких доводів, які могли б бути підставою для зміни обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, - сторона захисту не навела.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За викладеним, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 700 033 81 від 23 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якою кожному з них, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 липня 2022 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3