Справа № 466/2903/22
Провадження № 1-кп/466/533/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м.Львові в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000192 від 07 лютого 2022 року щодо обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з повною середньою освітою, розлученого, має на утриманні 2-є малолітніх дітей, працездатний, не працевлаштований, військовозобов`язаний, раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2022 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, покарання не відбув, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 06 лютого 2022 року приблизно об 20:24 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, перебуваючи у торговому залі гіпермаркету «Ашан», що знаходиться за адресою: м. Львів, проспект Чорновола, 16і, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрав із торгової полиці товар, а саме: масло Селянське солодко вершкове, вагою 100г у кількості десяти штук, вартістю за одну штуку 27грн 12 коп., які заховав у кишені своєї куртки та пройшов касову зону вказаного магазину, приховав вказане майно від касира, не розрахувався за вказаний товар, залишивши приміщення гіпермаркету, однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками магазину.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфікуються як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно, тобто скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 -ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 06.02.2022 приблизно о 20:24год. він маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливим мотивом, перебуваючи у торговому залі гіпермаркету «Ашан», що знаходиться за адресою: м. Львів, проспект Чорновола, 16і, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрав із торгової полиці товар масло Селянське солодко вершкове, вагою 100г у кількості десяти штук, які заховав у кишені своєї куртки та пройшов касову зону вказаного магазину, приховав вказане майно від касира, не розрахувався за вказаний товар, однак, був зупинений працівниками магазину. Підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті.

Представник потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» ОСОБА_5 16.05.2022 подав заяву про розгляд кримінального провадження у відсутності представника потерпілого. При визначенні міри покарання покладається на розсуд суду. Цивільний позов заявляти не буде

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами та його дії необхідно вірно кваліфікувати за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України за ознакою закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинено повторно.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, працездатний, не працевлаштований, згідно довідок на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не числиться, за місцем проживання характеризується посередньо, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у виді громадських робіт та не відбув покарання, реальність виконання покарання.

Так вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 80 /вісімдесяти/ годин громадських робіт. Покарання не відбуто.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті за якими кваліфіковано правопорушення у виді арешту.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання - повторність , яке зазначено в обвинувальному акті слід виключити, оскільки таке є кваліфікуючою ознакою злочину. Інших обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 /трьох/ місяців арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2022 у виді 80 годин громадських робіт, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 3 /трьох/ місяців арешту.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речовий доказ: DVD-R диск з відеозаписами з камер відеоспостереження, який постановою про визнання речових доказів від 08.02.2022 визнано речовим доказом залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1