Справа № 462/6514/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/564/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 27 червня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002784 від 08 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 27 червня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №101 «квартиру АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв.м. комору в підвалі, площею 13.0 кв.м.», що є власністю ОСОБА_7 .
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в даному крмінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 17.10.2019 вже було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , однак ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.02.2021 такий арешт скасовано.
При цьому, слідчий суддя зазначив, що прокурор не довела, що з моменту скасування арешту стороною обвинувачення були встановлені підстави чи обставини, які вказують на необхідність повторного арешту майна.
На дану ухвалу слідчого судді прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою клопотання прокурора задоволити, накласти арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №101 «квартиру АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв. м. комору в підвалі, площею 13.0 кв.м.», що є власністю ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження з метою запобігання можливості його відчуження.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що дана ухвала слідчого судді є необгрунтованою та незаконною, такою, що винесена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що слідчий суддя при прийнятті рішення не взяв до уваги, що арешт, який накладався раніше на квартиру АДРЕСА_1 ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року скасовано, в тому числі з мотивів того, що право власності ОСОБА_7 на вищевказану квартиру у встановленому порядку не скасовано. Стверджує, що нескасування права власності ОСОБА_7 на квартиру не є належною підставою для відмови в накладенні арешту, що прокурором у клопотанні у повному обсязі доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України, а також доведено незаконність набуття права власності ОСОБА_7 на зазначену квартиру.

На апеляційний розгляд власник майна ОСОБА_7 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002784 внесені відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.190 КК України.
07.09.2019 року в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області (на даний час ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області) надійшла письмова заява ОСОБА_8 щодо вчинення шахрайських дій невідомими особами при продажі квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого йому спричинено збитки у великих розмірах.

24.06.2022 року прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова з клопотання про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №101 «квартиру АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв.м., комору в підвалі, площею 13,0 кв.м», що є власністю ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження з метою запобігання можливості його відчуження.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002784 щодо вчинення шахрайських дій невідомими особами при продажі квартири АДРЕСА_1 , а подальше відчуження цього нерухомого майна може перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування до нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відтак, на думку колегії суддів, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя вірно зазначив, що в даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 17.10.2019 року вже було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , однак, ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.02.2021 року такий арешт скасовано, в тому числі з мотивів того, що право власності ОСОБА_7 на вищевказану квартиру у встановленому законом порядку не скасовано.
Згідно інформаційної довідки №282196817 від 01.11.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .
Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно, оскільки прокурором не доведено, що з моменту скасування арешту стороною обвинувачення були встановлені нові підстави чи обставини, які вказують на необхідність повторного арешту майна, й своє рішення належним чином вмотивував.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.
З огляду на викладене підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 27 червня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №101 «квартиру АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв.м. комору в підвалі, площею 13.0 кв.м.», що є власністю ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: