Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Київський слідчий ізолятор матеріали кримінального провадження № 0001563 щодо ОСОБА_7 та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого вироком

Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.12.2009

за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 8 серпня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що 29 серпня 2021 року у вечірній час вони, перебуваючи в гостях у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , після спільного вживання алкоголю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вступили між собою в змову на вчинення розбою щодо останнього. Близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_7 , діючи згідно з домовленістю, з метою подолання опору ОСОБА_8 завдав йому один удар рукою в область лівої скроні, а невдовзі, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, завдав кілька ударів кулаками в голову, чим заподіяв тілесні ушкодження, у тому числі забійну рану в лобній ділянці ліворуч, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, і від яких потерпілий втратив свідомість. Прийшовши до тями, ОСОБА_8 вибіг з квартири, щоб покликати на допомогу, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обшукали квартиру, взяли належний ОСОБА_8 телевізор Samsung вартістю 16 000 гривень і направилися до виходу з під`їзду. В цей час ОСОБА_8 , спустившись по сходах і побачивши у ОСОБА_6 телевізор, зробив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зауваження, на що ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_8 фізичною розправою, відштовхнув його і разом з ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2022 задоволено клопотання прокурора і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 06.10.2022 включно.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою він отримав під час судового засідання, це клопотання не відповідає вимогам ст.184, ч.3 ст.199 КПК України і містить неправдиву інформацію про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Між тим, 14.06.2022 в судовому засіданні був допитаний потерпілий, з показань якого стало відомо, що він не вчиняв інкримінований йому злочин.

Вважає, що суд проігнорував вимоги ст.ст.17, 194 КПК України, ст.62 Конституції України і мотивував рішення про продовження йому строку тримання під вартою виключно практикою Європейського суду з прав людини в контексті начебто суспільного інтересу, якого не існує, який превалює над презумпцією невинуватості. При цьому суд безапеляційно прийняв до уваги доводи прокурора та упереджено відхилив доводи сторони захисту, яка надала документи, що характеризують його особу за місцем проживання та роботи, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей, хворої матері, яка є інвалідом другої групи і потребує сторонньої допомоги, тощо. Також суд не врахував його бажання допомагати захищати державу в умовах воєнного стану.

Ухвала в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою ніким оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, визначені ст.178 КПК України, погодився з доводами прокурора про наявність ризиків переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам ОСОБА_6 , який заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та стверджує, що потерпілий дав показання на його користь. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа Панченко проти Росії).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Суд врахував конкретні обставини справи, тяжкість діяння, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, наявність у ОСОБА_6 судимості за вчинення злочину проти життя і здоров`я людини.

Всупереч твердженням обвинуваченого дав суд оцінку і даним, які характеризують його особу, у тому числі позитивним характеристикам, наявності постійного місця проживання та реєстрації, утриманців, які, між тим, не виключають наявність ризиків.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_6 з великою ймовірністю може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

В розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч.2 ст.184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 8 серпня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3