Номер провадження: 11-сс/813/457/22
Справа № 946/976/22 1-кс/946/446/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілих ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Злагода», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року про відмову у арешті майна, в рамках кримінального провадження №0000182, внесеного до ЄРДР 30.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000182, внесеного до ЄРДР 30.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що цивільний позивач наділений правом звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт майно лише з метою, визначеною п. 4. ч. 2 ст. 170 КПК України - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, з метою забезпечення цивільного позову. Однак, як встановлено слідчим суддею, вказане майно, на яке заявник просить накласти арешт, не відповідає означеним критеріям. В рамках вказаного КП жодній особі не було повідомлено про підозру; провадження не здійснюється щодо юридичної особи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу потерпіла ОСОБА_7 та представник потерпілих ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Злагода», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, у зв`язку із грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, виходячи з того, що:

- слідчим суддею були проігноровані фактично усі клопотання потерпілих, зокрема щодо дослідження доказів та надання їм правової оцінки, допиту свідків та витребування документів, які мають значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення;

- слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна за відсутності прокурора, так і не поставивши прокурору важливі питання, як того вимагала потерпіла;

- слідчий суддя взяв до уваги лише докази прокурора та слідчого та водночас відкинув усі докази потерпілих;

- розгляд клопотання проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , належним чином не повідомленого.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_7 та представник потерпілих ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Злагода», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою накласти арешт на так званий пором «Кислицький», який наразі використовується ОСОБА_9 на підставі підроблених документів, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на вилучення, відчуження в будь-який спосіб ( продаж, міна, дарування, застава, тощо) та/чи передачу у користування ( найм, оренду, позичку), охорону в будь-який спосіб, користування, передачу на зберігання третім особам рухомого майна, а саме так званого порому «Кислицький».

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілих ОСОБА_6 доводи апеляційних скарг підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_10 надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд апеляційної скарги за її відсутності, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання ОСОБА_7 про арешт майна зазначених вимог закону дотримався в повній мірі з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Вказана правова норма визначає вичерпний перелік осіб, які мають право звертатися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то ініціатор клопотання повинен неухильно їх дотримуватися.

В свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті (накладення арешту задля забезпечення цивільного позову), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється проваджень.

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що в зазначеному кримінальному провадженні №0000182, внесеному до ЄРДР 30.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України, на теперішній час нікому не повідомлено про підозру у вчиненні розслідуваних кримінальних правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що слідчий суддя в даному випадку був позбавлений законних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

На переконання апеляційного суду, ОСОБА_7 передчасно звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову, не врахувавши того, що в зазначеному провадженні цивільні відповідачі (згідно з цивільним позовом) не мають жодного процесуального статусу, їм не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України, а твердження апелянтів про те, що вимоги цивільного позивача повністю обґрунтовані матеріалами кримінального провадження колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі твердження, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, повинні бути оцінені судом при постановленні вироку по справі, в якому, в тому числі, згідно положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, вирішується питання щодо цивільного позову.

Враховуючи вищевикладене у всій сукупності, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно необхідно відмовити з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, оскільки жодній особі в зазначеному провадженні не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 9, 7, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілих ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Злагода», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року про відмову у арешті майна, в рамках кримінального провадження №0000182, внесеного до ЄРДР 30.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 385, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4