Справа № 496/1364/22
Провадження № 1-кп/496/397/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному провадженні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження № 0000032 від 01.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Балка Одеського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 15.04.2021 року, в вечірній час доби, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи біля будівлі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, вчинив сварку з неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході сварки, ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення неповнолітньому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, на узбіччі дороги біля будівлі АДРЕСА_2 , наніс потерпілому більше трьох ударів кулаком лівої руки в область голови та обличчя, внаслідок чого ОСОБА_4 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, перелому кісток носу, перелому передньої стінки верхньощелепної пазухи, рани верхньої та нижньої губи, рани внутрішнього кута правого ока, синця обох повік правого ока, крововиливу у склеру правого ока. Дані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричиняють розлад здоров`я у межах від 6-ти до 21-го дня та згідно з п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом дізнання кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
До обвинувального акта додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена у присутності захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , щодо добровільності беззаперечного визнання його винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Потерпілим ОСОБА_4 , надано також письмову заяву, яка долучена до обвинувального акту, складеної в присутності законного представника ОСОБА_7 , в якій потерпілий погодився зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначив, що він ознайомлений із обмеженнями права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодився із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є кримінальним проступком, особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується добре, офіційно не працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до положень ст.66 КК України, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до положень ст.67 КК України, не встановлено.
Положеннями ч. 1 ст. 98 Кримінального кодексу України визначено, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.
При цьому, як вказав Верховний Суд України у абзаці 2 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», перелік видів покарань, визначений у статті 98 Кримінального кодексу України, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статтей 99 102 Кримінального кодексу України.
Так, санкція частини 2 статті 125 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, виправних робіт на строк до одного року, арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Отже, з урахуванням приписів статті 98 Кримінального кодексу України, неповнолітньому обвинуваченому за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України можливо призначити покарання лише у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт або арешту, оскільки відповідно до частини 3 статті 61 Кримінального кодексу України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх.
У пунктах 12 та 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» зазначено, що при призначенні покарання судам слід мати на увазі, що згідно зі статтею 99 Кримінального кодексу України штраф застосовується лише до тих неповнолітніх, які мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернено стягнення. З урахуванням цього суди повинні досліджувати докази що до наявності у неповнолітнього достатнього для сплати штраф у доходу, коштів або майна та наводити у вироку відповідні мотиви прийняття того рішення; виправні роботи відповідно до частини 2 статті 100 Кримінального кодексу України призначаються неповнолітнім у віці від 16 до 18 років, які мають постійну чи тимчасову роботу, на строк від двох місяців до одного року за місцем роботи. Суд у вироку визначає розмір відрахувань у дохід держави із заробітку неповнолітнього засудженого в межах 5 10 %.
В даному випадку, на думку суду, призначення покарання у виді штрафу або виправних робіт є неможливим, так як неповнолітній обвинувачений офіційно не працевлаштований, та матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_3 має самостійний дохід, власні кошти або майно. Призначення покарання у виді арешту у даному випадку занадто суворим та не буде відповідати меті покарання.
З урахуванням наведеного, виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_3 буде покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин, з урахуванням положень ст. 100 КК України.
Так, згідно з частиною 1 статті 100 Кримінального кодексу України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
Саме призначення покарання у виді громадських робіт, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст. ст. 302, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1