Номер провадження: 11-сс/813/1130/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 05.08.2022 у кримінальному провадженні №0000541, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2022,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітня дитина, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 05.08.2022 задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0000541, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2022, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосованодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 02.10.2022, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, наявністю ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення слідчого судді незаконним, необґрунтованим.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати як тяжке тілесне ушкодження.
Вказує, що слідчим суддею не встановлено доказів, які свідчать про наявність ризиків на які посилається прокурор у своєму клопотанні.
Слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений та має неповнолітню дитину, раніше не судимий.
Стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для забезпечення ризиків зазначених у клопотанні.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту.

Прокурор був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяву про відкладення розгляду справи не подавав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони обвинувачення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 04.08.2022 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 від 04.08.2022;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 05.08.2022;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 05.08.2022;
-довідкою з МКЛ №10.
Викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином України, із середньою освітою, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований та на даний час підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Вказані обставини свідчать про те, що будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин. Таким чином, наявний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На противагу доводам апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 з огляду на обізнаність з анкетними даними потерпілого та свідка, може незаконно впливати на них,з метою зміни ними показів, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Крім того, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Колегія суддів приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.
Оскільки ОСОБА_7 інкримінується вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 05.08.2022 у кримінальному провадженні №0000541, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2022,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносноОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4