Номер провадження: 11-кп/813/1712/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 20.07.2022, у кримінальному провадженні №0000273 від 19.04.2021, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.09.2022 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор»

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 20.07.2022 під час судового розгляду кримінального провадження №0000273 від 19.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, задоволене клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.09.2022 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, ризики встановлені раніше судом при обранні йому запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скаргзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою з огляду на те, що суд 1-ої інстанції не взяв до уваги, що за час перебування обвинуваченого під вартою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України суттєво зменшились, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Також просить прийняти до уваги, що його підзахисний не має наміру переховуватись так як має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину, з якою спільно проживає, має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одеса.
Щодо впливу на потерпілого та свідків, то під час досудового розслідування не встановлено фактів намагання обвинуваченим будь яким чином перешкоджати встановленню істини по справі та впливати на свідків, потерпілих.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В судове засідання апеляційного суду представник прокуратури не з`явився, про час та місце його проведення прокуратура була повідомлена належним чином, на електрону адресу суду надійшов лист, в якому прокурор ОСОБА_8 вказав, що рішення суду 1-ої інстанції є правомірним, законим та обґрунтованим та просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.
При цьому захисник ОСОБА_6 в телефонному режимі сповістив про те, що не заперечує проти розгляду справи в письмовому провадженні, обвинувачений був повідомлений про дату призначення розгляду апеляційної скарги його захисника, заяв від нього щодо участі в судовому засіданні не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За змістом ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Апеляційний суд вважає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до 8 років.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції дотримався вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке може загрожувати ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження та вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на те, що останній раніше судимий за вчинення аналогічного злочину та який в період іспитового строку вчинив новий аналогічний злочин.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , в тому числі з огляду на обставини смерті потерпілого та подальшого можливого змінення прокурором обвинувачення стосовно ОСОБА_10 на більш тяжкий злочин, можуть об`єктивно вказувати на збільшення ризику переховування останнього від суду, в тому числі й через наявність у останнього попереднього покарання, яке він відбував з іспитовим строком. З огляду на зазначені обставини, не зменшився і ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та кримінальних правопорушень.
Вказані ризики на даний час об`єктивно продовжують існувати та на думку апеляційного суду виправдовують продовження застосування відносно ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки ОСОБА_7 не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, в тому числі і його посилення у зв`язку зі смертю потерпілого, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення злочинів, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Доводи захисника про наявність у обвинуваченого на утриманні трьох малолітніх дітей та цивільної дружини, враховано судом 1-ої інстанції під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу та на думку апеляційного суду, місцевий суд цілком обґрунтовано дійшов висновку, що зазначені обставини не можуть слугувати у даному конкретному випадку гарантією добросовісної поведінки обвинуваченого у разі зміни йому запобіжного заходу.
Більш того, наявність трьох малолітніх дітей та цивільної дружини жодним чином не вплинули на поведінку ОСОБА_7 , який будучи судимим за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком, знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного аналогічного злочину.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, а обвинувачений або його захисник не позбавлені можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання його під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом 1-шої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду 1-ої інстанції.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 20.07.2022, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України під час судового розгляду кримінального провадження №0000273 від 19.04.2021 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.09.2022 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4