ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2022 Справа №607/13816/21

Номер провадження 1-кп/607/273/2022

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000183 від 03 квітня 2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ішків Козівського району Тернопільської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє

- 13 вересня 2018 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2017 року, призначено остаточне покарання у виді 4 роки позбавлення волі. Звільнений 25 березня 2021 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_3 , придбав паперовий згорток газети із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки верхівкових частин рослини коноплі, містить каннабіноїди, зокрема тетрагідроеанабінол та згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. №770, віднесена до особливо небезпечних наркотичних засобів, та в цей час у нього виник намір на її незаконне придбання та зберігання для власних потреб, без мети збуту.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, в порушення вимог ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, ОСОБА_3 присвоїв паперовий згорток із канабісом та привласнив його для власних потреб, таким чином умисно незаконно придбав наркотичний засіб, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, переносив придбаний канабіс, тримаючи його при собі, таким чином умисно зберігаючи наркотичний засіб без мети збуту. Із наркотичним засобом ОСОБА_3 , пішов у напрямку свого житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , маючи намір перенести при собі наркотичний засіб.

03 березня 2017 року о 10 год. 10 хв. працівниками Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області під час обшуку житлового будинку та прилеглих до нього надвірних будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в покривалі однієї із кімнат житлового будинку виявлено паперовий згорток газети із канабісом, який в подальшому вилучено.

Загальна маса, вилученої у ОСОБА_3 , подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору канабісу (марихуани) в перерахунку на суху речовину становить 12,27 грама.

Крім цього, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, в ніч з 26 на 27 листопада 2021 року у ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи єдиний злочинний умисел, в ніч з 26 на 27 листопада 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_3 протиправно увійшов на територію Релігійної організації «Жіночий монастир у Тернополі провінції Зарваницької Божої матері в Україні згромадження служебниць Господа і Діви Марії з Матара Українського греко-католицької церкви», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, викрав садову одноколісну тачку, яка була у користуванні, вартістю 423,33 гривні. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, ОСОБА_3 металевими сходами, які розміщені з тильної сторони приміщення, піднявся на другий поверх, де, відкривши металопластикове вікно, проник у нежитлове приміщення монастиря, звідки викрав 200 кілограм картоплі сорту «Белла роса» урожаю 2021 року вартістю 1000 гривень.

З викраденим майном ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив Релігійній організації «Жіночий монастир у Тернополі провінції Зарваницької Божої матері в Україні згромадження служебниць Господа і АДРЕСА_4 з Матара Українського греко-католицької церкви» матеріальну шкоду в розмірі 1423 гривні 33 копійки.

Також, в ніч з 07 на 08 лютого 2022 року у ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в ніч з 07 на 08 лютого 2022 року близько 01:00 години ОСОБА_3 протиправно увійшов на територію Релігійної організації «Жіночий монастир у Тернополі провінції Зарваницької Божої матері в Україні згромадження служебниць Господа і Діви Марії з Матара Українського греко-католицької церкви», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, проник на територію монастиря. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, ОСОБА_3 , металевими сходами, які розміщені з тильної сторони приміщення, піднявся на другий поверх, де, відкривши металопластикове вікно, проник у нежитлове приміщення монастиря, звідки викрав перфоратор марки «Макіtа» модель «NR5001C», який знаходився у користуванні вартістю 6200 гривень та належить ОСОБА_5 .

З викраденим майном ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 6200 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальних актах обставини їх вчинення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України, згідно обвинувальних актів, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно: за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Вирішуючи питання щодо відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст. 309 КК України, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 49 КК України, згідно якої перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, ОСОБА_3 , після вчення 03 березня 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за яким притягається до відповідальності, 01 червня 2017 року вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за який засуджений вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року і за який передбачено максимальне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Отже, в даному випадку строки давності притягнення до кримінальної відповідальності перервалися.

Крім цього, судом враховуються вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, згідно яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до редакції санкції ч. 1 ст. 309 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 03 березня 2017 року, передбачено покарання за вчинення діяння, визначеного в диспозиції цієї частини статті, у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22 листопада 2018 року до ч.1 ст.309 КК України було внесено зміни, згідно яких санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає найбільш суворе покарання у виді обмеження волі. Дані зміни набрали чинності з 01 липня 2020 року.

З матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України вбачається, що кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується за вказаною нормою Закону, обвинувачений вчинив у 2017 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22 листопада 2018 року. Проте, зазначені зміни пом`якшують кримінальну відповідальність обвинуваченого та поліпшують становище ОСОБА_3 , оскільки передбачають менш суворе покарання, тому мають зворотну дію в часі і підлягають застосуванню при призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 та ч. 3 ст. 185 КК України, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчинених кримінальних правопорушень, його ставлення до цих порушень та поведінку після їх вчинення, особу винного, зокрема його стан здоров`я, те, що він неодноразово судимий за скоєння аналогічних злочинів проти власності, вчинив зазначені кримінальні правопорушення незадовго після відбуття покарання у виді позбавлення волі, а отже належних висновків для себе не зробив, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому. Обставин, які обтяжують покарання, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що, з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі.

Одночасно суд бере до уваги, що ОСОБА_3 був засуджений 13 вересня 2018 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2017 року, йому призначено остаточне покарання у виді 4 роки позбавлення волі. Звільнений 25 березня 2021 року по відбуттю строку покарання.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, вчинене обвинуваченим до постановлення вироку від 13 вересня 2018 року, в даному випадку слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначити ОСОБА_3 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_3 повністю відбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року у виді 4 років позбавлення волі та вважати покарання, призначене ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України, відбутим повністю.

За ч. 3 ст. 185 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції вказаної статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання, з врахуванням характеризуючи даних обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Суд не застосовує положення ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_3 повністю відбув покарання за даним вироком в частині вчиненого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та враховуючи, що відсутнє невідбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року, суд не застосовує вимоги ст. 71 КК України.

Також, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк призначеного покарання термін його попереднього ув`язнення. При цьому, суд враховує правову позицію Великої Палати ВС, викладену у постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), відповідно до якої, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII. У такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Отже, із врахуванням, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, до 21 червня 2017 року, у строк призначеного йому судом покарання за даним вироком слід зрахувати термін його попереднього ув`язнення, згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, з 26 квітня 2022 року (моменту взяття його під варту) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім цього, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 застосований щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, але не довше 23 год. 59 хв. 22 липня 2022 року.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судових експертиз.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначено за даним вироком, за ч. 1 ст. 309 КК України, більш суворим, що призначене за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року, визначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_3 повністю відбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року у виді 4 років позбавлення волі та вважати покарання, призначене ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України, відбутим повністю.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 26 квітня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз: №СЕ-19/120-22/2036-Д від 22 лютого 2022 року в розмірі 858,10 грн.; №СЕ-19/120-22/2304-ТР від 22 лютого 2022 року в розмірі 1029,72 грн.; №1.4-419/17 від 10 травня 2017 року в розмірі 865,90 грн.; №СЕ-19/120-22/787-ТР від 21 січня 2022 року в розмірі 858,10 грн.; №СЕ-19/120-22/780-Д від 24 січня 2022 року в розмірі 858,10 грн. на загальну суму 4469,92 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень дев`яносто дві копійки).

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше 23 год. 59 хв. 22 липня 2022 року.

Зрахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , термін його попереднього ув`язнення, згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, з 26 квітня 2022 року (моменту взяття його під варту) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1