ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/944/22 Справа № 209/1222/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 18 березня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокура ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 років 7 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.01.2020, й призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 8 місяців.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за таких обставин.
Згідно виконавчого листа № 209/4328/15-ц від 15.01.2016, виданого Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення аліментів, ОСОБА_6 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 , на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2015 до досягнення дитиною віку повноліття. Однак, ОСОБА_6 , якому було відомо про обов`язковість виконання означеного рішення суду, будучи неодноразово попередженим державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність сплати аліментів, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, будучи судимим 22.01.2020 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України, став на шлях злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої доньки.
ОСОБА_6 будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, не маючи намір надавати кошти на утримання дитини, тобто маючи прямий злочинний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, у період часу з 01.01.2020 по 19.04.2021 включно не працював, аліменти на утримання доньки у повному обсязі не сплачував, будь-якої допомоги на утримання дитини у негрошовій формі не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, та, згідно довідки про заборгованість по аліментам Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 43956,57 грн.
Отже, у період часу з 01.01.2020 по 19.04.2021 включно, ОСОБА_6 , будучи судимим 22.01.2020 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , та допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 43956,57 грн.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та призначити покарання обвинуваченому із застосуванням положень, передбачених ст.ст. 75, 76 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник зазначає, що призначене покарання є надто суровим, оскільки суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та під час судового розгляду вжив заходів щодо часткового погашення заборгованості зі сплати аліментів й вже фактично примирився з потерпілою.
Захисник також зазначає, що судом не враховане те, що обвинувачений тривалий проміжок часу не міг влаштуватись на роботу через те, що він вже мав судимість за ухилення від сплати аліментів, тому мав проблеми з офіційним працевлаштуванням.
Окрім цього, апелянт вказує на те, що судом було проігноровано досудову доповідь, згідно з якою орган пробації вважав за можливе виправлення ОСОБА_6 без призначення йому реальної міри покарання.
До того ж, сторона захисту зазначає, що судом було безпідставно відмовлено в затверджені угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, оскільки вищезазначена угода відповідає вимогам ст. 474 КПК України та інтересам сторін, а погоджене сторонами покарання було більш ніж достатнім для виправлення обвинуваченого тому, на думку захисника, судом при призначенні покарання не було виконано вимог ст.ст. 65, 78 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, яка просила скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 164 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі та призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, є особою, яка раніше судима, вчинив цей проступок протягом іспитового строку, встановленого за попереднім вироком, і, будучи працездатною особою й не маючи об`єктивних причин, не працював, та не прийняв заходів для офіційного працевлаштування.
В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття. До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс рецидив злочинів.
Вказаним обставинам суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.
Також, суд правильно визначив остаточне покарання обвинуваченому за правилами, встановленими ст. 71 КК України, з урахуванням покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.01.2020.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді обмеження волі, в межах санкції інкримінованого злочину, й визначення остаточного покарання із врахуванням положень ст. 71 КК України, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості, у суду не має.
Разом з цим, доводи захисника про неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому всіх обставин, що пом`якшують покарання, які наведені в апеляційній скарзі, є голослівні.
Твердження захисника про те, що судом було проігноровано досудову доповідь, якою орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 без призначення йому реальної міри покарання, не заслуговують на увагу, оскільки судом були враховані усі обставини провадження у їх сукупності, й те, що обвинувачений є особою, яка раніше судима, вчинив злочин в період іспитового строку, тому призначення покарання у виді обмеження волі, є справедливим й відповідає меті покарання.
Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні угоди про примирення між обвинувачений та потерпілим, колегія суддів вважає необгрунтованими, та погоджується з висновком суду про те, що укладення угоди в цьому випадку не відповідає вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України та є таким, що суперечить вимогам закону щодо призначення остаточного покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, не є суворим, та відповідає принципу справедливості.
Отже, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, як про це просить в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, а апеляційна скарга, з викладених в ній мотивів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4