Справа № 464/6970/20
пр.№ 1-кп/464/119/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2022 року Сихівський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, які внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001502 від 25.11.2020 та за №0000342 від 25.02.2020 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст.185, ч. 1 ст.357 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 16.02.2020 в період часу з 19.00 год. по 22.00 год., знаходячись на території дитячого майданчику, що по вул. Чукаріна у м.Львові, маючи умисел на викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з портмоне потерпілого ОСОБА_5 банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я потерпілого ОСОБА_5 , яка йому належна, та яка за сукупністю норм ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», є офіційним документом.

Окрім цього, ОСОБА_3 18.02.2020 о 17.10 год., перебуваючи у відділенні АТ «Ощадбанк», що знаходиться за адресою: м. Львов, вул. Сихівська, 11, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, без відома та дозволу потерпілого ОСОБА_5 , використовуючи викрадену банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_5 , шляхом зняття готівки в банкоматі АТ «Ощадбанк», таємно викрав кошти з банківського рахунку потерпілого в розмірі 1 000 грн., які в подальшому витратив на власні потреби, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах. Зокрема зазначив, що 16.02.2020 в період часу з 19.00 год. по 22.00 год. сидів випивав алкоголь із знайомими, серед яких був ОСОБА_5 . Скориставшись моментом, він витягнув у ОСОБА_5 із портмоне картку «Ощадбанку». Через декілька днів із вказаної картки у банкоматі «Ощадбанку» зняв 1 000 грн. В подальшому, коли він дізнався про те, що ОСОБА_5 звернувся із заявою у відділ поліції про вчинення кримінального правопорушення, відшкодував йому завдану шкоду. У скоєному розкаявся, просив його суворо не карати.
Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд кримінального провадження у його відсутності, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 покладається на розсуд суду. Окрім цього, потерпілий вказав, що завдана йому матеріальна шкода відшкодована повністю.

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_5 .

За згодою сторін, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення (проступки), передбачені ч. 1 ст.185, ч. 1 ст. 357 КК України.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Окрім цього, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 357 КК України, оскільки він викрав офіційний документ з корисливих мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.185 КК України та ч.1 ст.357 КК України є кримінальними проступками.

Обвинувачений ОСОБА_3 непрацевлаштований, раніше не судимий, не перебуває на обліках у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер».
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Сихівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_6 від 01.03.2021, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середнім, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 середній. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкцій ч.1 ст. 185 та ч.1 ст.357 та КК України у виді обмеження волі, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Окрім цього, при призначенні покарання, суд враховує положення ч. 1 ст. 70 КК України, відповідно до якої при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому, суд, приймаючи до уваги наведене, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалою від 17.05.2022 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.185 та ч.1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст.357 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Речовий доказ: диск із фотознімками та відеофайлами, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при таких.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1