Справа № 298/205/21
Номер провадження 1-кп/298/29/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000317 від 11 листопада 2020 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вишка Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст.89 КК України несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 10 листопада 2020 року біля 20-ої години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується висновком експерта №9345 від 1 лютого 2021 року, та який належить на праві власності гр. ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_2 , рухаючись по головній вулиці в с.Кострино зі сторони с.Костринська Розтока зі швидкістю 50 км/год, неподалік будинку №213, на відстані 101,5 м, порушуючи правила дорожнього руху України, а саме:

пункт 1.10 - згідно якого безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

пункту 10.1 - згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

пункту 11.3 - згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

пункту 12.1 - згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

проявив злочинну самовпевненість до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №34 від 1 лютого 2021 року у гр. ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої клубової кістки та кульшової западини зліва зі зміщенням, заднього вивиху головки лівої стегнової кістки, закритого перелому тіла стегнової кістки із зміщенням відламків, компресійного-ішемічного невриту лівого сідничного нерву на рівні вивиху головки стегнової кістки, які потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, з прикладанням значної травмуючої сили, можливе їх виникнення у велосипедиста, який рухався у зустрічному напрямку, при зіткненні з легковим автомобілем.

Згідно висновку експерта № 9346 судової автотехнічної експертизи від 4 лютого 2021 року, з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали обставини, пов`язанні з тим, що водій автомобіля «ВАЗ - 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_3 виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку.

Невиконання водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками ДТП.

Окрім того, ОСОБА_3 , знаючи та усвідомлюючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху, 10 листопада 2020 року біля 20-ої години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності гр. ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_2 , рухаючись по головній вулиці в с.Кострино зі сторони с.Костринська Розтока зі швидкістю 50 км/год, неподалік будинку №213, на відстані 101,5 м, порушуючи правила дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку, поставивши потерпілого в безпорадний та небезпечний стан, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п.2.10 ПДР, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та завідомо залишив потерпілого ОСОБА_5 у небезпеці на обочині дороги в АДРЕСА_3 , куди останнього відкинуло в результаті зіткнення з транспортним засобом, та покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №34 від 1 лютого 2021 року у гр. ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої клубової кістки та кульшової западини зліва зі зміщенням, заднього вивиху головки лівої стегнової кістки, закритого перелому тіла стегнової кістки із зміщенням відламків, компресійного-ішемічного невриту лівого сідничного нерву на рівні вивиху головки стегнової кістки, які потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, з прикладанням значної травмуючої сили, можливе їх виникнення у велосипедиста, який рухався у зустрічному напрямку, при зіткненні з легковим автомобілем.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, а саме: залишення в небезпеці, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України в повному обсязі, погодився із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 10 листопада 2020 року приблизно о 20-ій год. 30 хв. керував автомобілем "ВАЗ21" - Нива, який надав йому для користування сусід, та рухався з с.Вишка через с.Костринська Розтока в бік с.Кострино зі швидкістю близько 50 км/год. Пояснив, що їхав в той день в с.Кострино, так як мав забрати на станції запчастини, які мали йому передати потягом. Зазначив, що в той день була погана видимість на дорозі - близько 20 метрів, був туман. Показав, що виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на велосипедиста, який рухався по ній в зустрічному напрямку в бік с.Костринська Розтока, це відбулось перед переїздом в с.Кострино, чому виїхав на зустрічну смугу руху пояснити не може, зазначивши, що на тій ділянці дороги є різкий поворот. Ствердив, що зіткнення з велосипедистом відбулося передньою лівою частиною керованого ним автомобіля, був відчутний удар в машину, відлетіло бокове дзеркало на автомобілі. Показав, що не зупинявся після того, як збив потерпілого, був у шоці від того, що сталося, дуже злякався, проїхав до переїзда в с.Кострино, розвернувся і поїхав назад в с.Вишка, автомобіль сховав у селі біля старої хати, в якій ніхто не живе, зазначивши при цьому, що розумів, що залишає потерпілого в небезпеці і усвідомлював, що став учасником ДТП та мав залишитись на місці події і викликати поліцію, однак цього не зробив. Повідомив, що наступного дня з"явився до поліції і зізнався у всьому. Зазначив, що шкодує, розкаюється, частково відшкодував шкоду потерпілому, оплативши потерпілому вартість проведеної хірургічної операції та лікування в сумі 50 тисяч гривень, також окремо надав йому певну суму коштів. Повністю визнає заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 256500 гривень, має намір працевлаштуватись і буде відшкодовувати потерпілому кошти. Ствердив, що ніякого примусу з боку працівників поліції та прокуратури щодо нього не здійснювалось.

В судовому засіданні ОСОБА_3 попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а саме: залишення в небезпеці, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та за ч.1 ст. 135 КК України, як залишення в небезпеці, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, і вказані кримінальні правопорушення відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в суб`єктивному ставленні останнього до вчиненого, зокрема, в тому, що він визнав факт вчинення кримінальних правопорушень та негативні наслідки таких, визнав свою провину у вчиненому повністю, висловив щирий жаль з приводу цього, усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро вибачився за скоєне перед потерпілим ОСОБА_5 , здійснив активні дії щодо добровільного часткового відшкодування потерпілому шкоди.

Має місце активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , що полягає у тому, що останнім органу досудового розслідування та суду повідомлено про всі обставини вчинення кримінальних правопорушень, під час судового розгляду провадження дано послідовні визнавальні показання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України є несудимим, є неодруженим, проживає один, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким не характеризується негативно, непрацевлаштований, за даними наявної документації на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що таке покарання обтяжують, посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 ,зокрема, добровільне часткове відшкодування ним шкоди потерпілому, що останній підтвердив суду в судовому засіданні, а також дані висновку Ужгородського районного сектору №1 філії ДУ Центр пробації в Закарпатській області, викладеного у досудовій доповіді, за яким ризик вчинення ОСОБА_3 повторного правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб оцінюється як низький, виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високого ризику небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити основне покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на певний строк в межах санкції даної статті та за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції даної статті із застосуванням при визначенні остаточного покарання положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у редакції, яка діяла на момент інкримінованої ОСОБА_3 події, є обов`язковим, а не альтернативним додатковим покаранням, суд виходить з наступного.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд вбачає наявність достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху, в тому числі і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, поставив під загрозу життя та здоров"я іншого учасника дорожнього руху, наслідком його дій є травмування потерпілого, що свідчить про несумлінне ставлення обвинуваченого до безпеки дорожнього руху, недостатню обережність по відношенню до інших учасників дорожнього руху і створює для них реальну небезпеку.

На переконання суду, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так й іншими особами. За таких обставин суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд приходить до висновку, що саме таке покарання буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся, надавав органу досудового розслідування та суду послідовні показання, якими викривав свої дії, з урахуванням позиції потерпілого ОСОБА_5 , яку останній висловив в судовому засіданні, зазначивши, що з обвинуваченим примирився, вибачив його та погодився з позицією прокурора, який вважав за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, суд відповідно до ч.1 ст.75 КК України приходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та встановити обвинуваченому іспитовий строк.

При цьому, на обвинуваченого ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненим кримінальним правопорушенням та даним про особу обвинуваченого.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначено, що ОСОБА_3 своїми неправомірними діями завдав йому моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 256500 гривень, та яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, що пережиті ним у зв`язку з фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди та залишення його в небезпеці. Вказано, що наявність тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що мали місце внаслідок винних дій ОСОБА_3 , завдавали потерпілому моральних та душевних страждань - порушено його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного життя, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень він не міг з`являтися на людях, а у випадку, коли в цьому була необхідність, вимушений був користуватися сторонньою допомогою, що фактично робило його тягарем для родини, чисельні переломи та травми по сьогоднішній день викликають больові відчуття. Зазначені обставині вплинули на загальне самопочуття та стан здоров`я, травми, які були заподіяні не давали можливості довгий час виконувати роботи по господарству і бути прикутим до ліжка. Посилається, що після дорожньо-транспортної пригоди в нього постійно виникає запаморочення, що впливає на моральний стан, викликає великі душевні страждання, оскільки фактично спонукає до зменшення активності, а думка про той факт, що його, як людину з інвалідністю, було покинуто напризволяще з чисельними травмами та переломами, викликає відчай та страх, примушує хвилюватися за своє здоров`я та життя. Наголошує, що переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя. У подальшому був вимушений проходити тривале стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду та оброблення ран. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування, дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді больових відчуттів у області ніг та спини.

Ухвалою суду від 2 лютого 2022 року цивільний позов прийнято до розгляду в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_5 та його представник підтримали позов та просили його задовольнити повністю. Цивільний відповідач ОСОБА_3 та його захисник позов визнали повністю.

Суд, заслухавши думку учасників справи щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні, прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 256500 гривень, суд зазначає наступне.

Положення ст.ст. 23 та 1167 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів п.п. 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19 від 15 грудня 2020 року.

Оцінюючи у сукупності обставини, встановлені під час розгляду даного кримінального провадження, доводи, викладені потерпілим у якості обґрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, суд дійшов висновку, що в результаті кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, потерпілий переніс біль та нервові страждання внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує обставини вчинених кримінальних правопорушень, характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, та їх наслідки, те, що потерпілий є інвалідом ІІІ-ої групи з дитинства, внаслідок отриманих травм останньому було проведено хірургічне втручання, останній тривалий час проходив лікування та реабілітацію, з урахуванням часу та обсягу зусиль, необхідних для відновлення стану здоров`я, оцінюючи характер та обсяг моральних страждань, завданих потерпілому, глибину заподіяного потерпілому фізичного болю, характер немайнових втрат потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та ступінь вини обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , який повністю визнав цивільний позов, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог повністю та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 256500 гривень.

У порядку ст.122, ч.2 ст.124 КПК України документально підтверджені витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження суд вирішує у порядку ст.174 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, щодо нього не застосовувався запобіжний захід.

З огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_3 та його належну процесуальну поведінку, обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, визначену йому міру покарання, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, в тому числі учасники судового процесу не заявляли клопотання про обрання такого або продовження, та не надали суду доказів, що на час розгляду справи в суді існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України та ч.1 ст.135 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання:
- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік;
- за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня ухвалення вироку - з 24 березня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 256500 гривень (двісті п"ятдесят шість тисяч п"ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 19612,80 грн. (дев"ятнадцять тисяч шістсот дванадцять гривень 80 копійок).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року (справа №298/1451/20, провадження №1-кс/298/361/20) на автомобіль марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а також накладений ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року (справа №298/1451/20, провадження №1-кс/298/360/20) на велосипед темно-синього кольору, що належить ОСОБА_5 - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_8 або фактичному володільцю транспортного засобу;
-велосипед темно-синього кольору - повернути ОСОБА_5 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1