ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/785/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/113/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 січня 2022 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верещаки, Лановецького району, Тернопільської області, гр. України, освіта середня, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , працює малярем у ТОВ «ГРІН ТРЕЙДІНГ» м.Києва, раніше судимого:

- 31.07.2006 Лановецьким районним судом за ч. З ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік 6 місяців;

- 16.04.2010 Лановецьким районним судом за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки;

- 27.11.2012 Шумським районним судом Тернопільської області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано 3 місяці позбавлення волі по вироку Лановецького районного суду від 16.04.2010., всього до відбування покарання 3 роки та 3 місяці позбавлення волі, звільненого 20.09.2014 року після відбуття покарання,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України - шість місяців арешту.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання, після вступу вироку в законну силу.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний, корисливий злочин, за наступних обставин.

Так, 13 травня 2015 року у ОСОБА_7 , який перебував на вулиці с. Верещаки Лановецького району Тернопільської області та який достовірно знав, що на території господарства ОСОБА_8 , що в с. Верещаки Лановецького району, в підсобному приміщенні зберігаються газові балони та саморобний металевий пристрій для порізки дров, виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення вищевказаного майна, поєднане із проникненням до приміщення особи.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_7 13 травня 2015 року близько 22 год. 00 хв., зайшов на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_9 що в с. Верстаки Лановецького району, підійшов до підсобного приміщення і переслідуючи мету скоєння крадіжки, переконавшись, що за ним піхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя - металевого прута, зірвав навісний замок на вхідних дверях підсобного приміщення, і відчинивши двері, проник в середину приміщення. Перебуваючи в середині приміщення, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно викрав 3 (три) балони об`ємом 40 л. та вартістю 97 грн. 50 коп. кожний, 1 з яких наповнений скрапленим газом об`ємом 21 л., вартість газу становить 200 гри., та металевий, саморобний пристрій для порізки дров, який для потерпілої матеріальної цінності не становить, перенісши викрадене майно по одному на територію свого господарства, маючи таким чином можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 492 гривень 05 копійок.

Тобто, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши йому покарання не пов`язане із ізоляцією та позбавленням волі.

Вказані вимоги мотивує тим, що він вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій завдані збитки, а відбування покарання у виді арешту поставить у скрутне становище його сім`ю, адже у нього на утриманні двоє малолітніх дітей.

Крім того потерпіла просила суворо його не карати, а у нього наявно багато позитивних характеристик.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду даного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки та наявність на те поважних причин, жодних клопотань до суду про відкладення розгляду справи не подавав. Підстави для обов`язкової участі ОСОБА_7 у розгляді справи, відповідно до вимог ч.4 ст.401 КПК України, відсутні.

Таким чином, неявка ОСОБА_7 за вказаних обставин в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом враховано те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив злочини проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та схильність до протиправної поведінки.

При цьому, судом першої інстанції також вірно було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків потерпілій та обставину, що обтяжує покарання- рецидив злочину.

В даному випадку, встановивши наявність вказаних пом`якшуючих обставин, суд врахував їх та прийшов до переконання про можливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту, однак визнав їх недостатніми для виправлення останнього без його реального відбування та застосування ст.75 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей не знайшли свого підтвердження, так як доказів на підтвердження вказаного факту обвинуваченим надано не було, а в матеріалах справи такі відсутні.

Згідно долучених до апеляційної скарги обвинуваченим свідоцтв про народження дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 їх батьком є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.135-137).

При цьому згідно довідки про склад сімї ОСОБА_7 членами його сімї зареєстрованими в с.Верещаки, Лановецького району є ОСОБА_13 (батько), ОСОБА_14 (мати), ОСОБА_15 (брат), ОСОБА_16 (брат), (а.с.101).

Отже, місцевий суд правильно призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту на певний строк, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а отже не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги й пом`якшення міри покарання, як про це він ставить питання в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 січня 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді