УХВАЛА
06 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 701/128/18-к
провадження № 51-885ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «е» ст. 1, ст. 13 ЗУ «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 14 262,05 гривень та витрати на оплату судово-психологічної експертизи у розмірі 5 076 гривень. В іншій частині цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року вказаний вирок місцевого суду скасовано в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується

з зазначеними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також її думка з приводу участі

у касаційному розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись

на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення ст. 412 КПК України не наводить.
Крім того, як видно зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 не погоджується із висновком судово-психологічної експертизи № 11/38 від 13 травня 2020 року з мотивів неправильного визначення розміру моральної шкоди, разом із цим засуджений не звернув уваги на те, що ухвалою апеляційного суду від 25 листопада 2021 року вирок місцевого суду щодо нього в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди було скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим допустив суперечності. Постановленні вирок та ухвала у цьому провадженні не підлягають оскарженню у касаційному порядку у частині вирішення цивільного позову щодо моральної шкоди, оскільки не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Окрім зазначеного, вимоги засудженого про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування як вироку, так і ухвали, не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім цього, засуджений у касаційній скарзі, порушуючи питання про зупинення виконання оскаржених вироку та ухвали, доводів на обґрунтування необхідності прийняття такого рішення не наводить.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3