Справа №949/299/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000374 від 16 листопада 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, інваліда 3-ї групи, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2020 року, біля 22-ї години, в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Опель-Астра», номерний знак НОМЕР_1 , виїхав з с. Жадень до с. Миляч Сарненського району Рівненської області. В салоні автомобіля, крім водія, знаходилось ще чотири пасажири. Рухаючись асфальтованою мокрою дорогою, сполученням сіл Жадень-Миляч, ОСОБА_5 , на відстані 1.4 км від с. Жадень, без причини, почав маневрувати автомобілем зі сторони в сторону, при цьому швидкість автомобіля становила приблизно 100 км/годину. Під час чергового маневру, ОСОБА_4 , не впоравшись з керуванням вищевказаного автомобіля, допустив його з`їзд в лівий кювет по ходу його руху, чим порушив, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-21/289-ІТ від 21 січня 2021 року Правила дорожнього руху України, а саме: п.10.1, відповідно до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. В результаті порушення ОСОБА_6 пунктів Правил дорожнього руху України, пасажири автомобіля: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно висновків експерта №334 та №337 від 23 грудня 2020 року отримали тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_7 у вигляді: закритого компресійного перелому L3 (третього поперекового) хребця ІІ-ІІІ ст., множинні садна, рани обличчя та двох верхніх кінцівок, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я, а ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, є грубе порушення водієм ОСОБА_4 п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які потягли за собою отримання потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно, при зазначених в обвинувальному акті обставинах, в листопаді 2020 року, не маючи посвідчення водія, він їхав автомобілем марки Опель Астра" зі швидкістю приблизно 90-100 км/год. Разом із ним у автомобілі їхали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які сиділи на передньому сидінні автомобіля та ще два хлопці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які сиділи на задньому сидінні автомобіля. Того дня йшов дощ і дорога була слизькою. Об`їжджаючи ями, ОСОБА_4 не впорався з керуванням і автомобіль понесло на узбіччя і він з`їхав в кювет, після чого ОСОБА_4 втратив свідомість і більше нічого не пам`ятає. Також додав, що того дня він випив близько однієї пляшки пива. Як йому стало відомо пізніше, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_7 був перелом хребта, а ОСОБА_8 було пошкоджено руку. Він пропонував 10000,00 грн. матері ОСОБА_7 , але вона відмовилися, оскільки вважала цю суму замалою. Також додав, що шкодує про вчинене, вину визнає повністю. Цивільний позов визнає частково, зокрема в частині заподіяної матеріальної шкоди визнає повністю, а моральну шкоду визнає в розмірі 10000,00 грн.

При обранні міри покарання, просив призначити йому покарання у виді штрафу.

В одному із судових засідань потерпіла ОСОБА_7 , допитана в присутності законного представника, пояснила, що 15 листопада 2020 року вона разом із ОСОБА_8 їхала автомобілем марки Опель та сиділи обоє на передньому сидінні. За кермом автомобіля був ОСОБА_4 , який рухався зі швидкістю близько 100 км/год. На ділянці дороги між селами Жадень - Милячі ОСОБА_4 почав об`їжджати ямки та автомобіль почало заносити і він з`їхав в кювет. Коли автомобіль зупинився, то вони намагалися з нього вийти. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_7 було ушкоджено спину і руку. Матеріальну шкоду ОСОБА_4 не відшкодував. Цивільний позов підтримує у повному обсязі.

В одному із судових засідань законний представник потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_12 пояснила, що того дня її донька пішла до своєї подруги ОСОБА_8 . Вночі ОСОБА_12 зателефонувала невідома їй дівчина, яка повідомила, що трапилася дорожньо-транспортна пригода, а її доньку ОСОБА_7 повезли в лікарню і повідомила, що за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_4 . Згодом її донька їй зателефонувала і розповіла, що коли вона з подругою їхала автомобілем із ОСОБА_4 , то він почав маневрувати на дорозі, після чого відбулася дорожньо-транспортна пригода. Вранці наступного дня ОСОБА_7 поїхала в лікарню, де знаходилася донька. Крім того, ОСОБА_12 додала, що ОСОБА_4 до них не підходив і вибачення не просив, а також не просив примиритися. Ніякої матеріальної допомоги він не пропонував і не надавав.

До початку проведення судового засідання від потерпілої ОСОБА_13 та її законного представника ОСОБА_12 надійшла заява, у якій вони просять кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 розглянути без їх участі. Покарання просять обрати на розсуд суду. Цивільний позов просять задоволити.
Від потерпілої ОСОБА_14 до суду надійшла заява, у якій вона просить судове засідання по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України розглянути без її участі. Претензій до обвинуваченого вона не має.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої, законного представника та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .
Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, суд кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий (а.п.106), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.113), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.112). Крім того, судом враховано, що відповідно до копії постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року, ОСОБА_4 визнано винним за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення. Також із вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_4 посвідчення водія не отримував (а.с.104-105).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Крім того, відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
Також суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який шкодує про вчинене, думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, непрацюючий, відповідно до ст.89 КК України, раніше не судимий. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального прапорушення, а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді арешту без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, як встановлено судом, обвинувачений посвідчення водія не отримував. Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
У кримінальному провадженні законним представником потерпілої ОСОБА_13 - ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 2783,79 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 100000,00 грн. спричиненої моральної шкоди.
Обвинувачений під час судового розгляду вказав, що цивільний позов в частині заподіяної матеріальної шкоди визнає повністю, а в частині спричиненої моральної шкоди визнає в розмірі 10000,00 грн.
При вирішенні цивільного позову законного представника потерпілої, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до Епікризу від 20 листопада 2020 р. ОСОБА_7 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП "Дубровицька центральна районна лікарня" з 16 листопада 2020 року по 20 листопада 2020 р. із встановленим діагнозом: закритий компресійний перелом тіла L3 хребця ІІ-ІІІ ст., множинні садна обличчя та обох верхніх кінцівок (а.п.32).

Відповідно до долучених до матеріалів цивільного позову копій фіскальних чеків, позивачем на придбання медичних препаратів, лікарських засобів, проведення медичного обстеження та курсу лікування витрачено 2783,79 грн. (а.с.33).
Таким чином, судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_7 зазнала матеріальної шкоди на лікування та придбання медичних препаратів в розмірі 2783,79 грн., а тому позов в цій частині слід задоволити.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Завдану моральну шкоду потерпіла оцінює у розмірі 100000,00 грн., яку вона обгрунтовує тим, що в результаті завдання їй матеріальної шкоди і заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона тривалий час перебувала на лікуванні, в неї погане самопочуття, постійні запаморочення, у неї різкі нестерпні болі в місцях завдання тілесних ушкоджень, через що вона втратила можливість нормально пересуватися. Через завдану їй фізичну шкоду погіршився її психоемоційний стан, який знаходиться у вкрай незадовільному стані. Для полегшення болісних відчуттів вона вживає знеболюючі лікарські засоби. У неї погіршився сон і вона стала дратівливою та відчуває перевагу оточення над нею, тому вживає антидепресанти. Також їй і надалі необхідно відвідувати медичні заклади та нести матеріальні витрати на лікування.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Варто також зазначити, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру, проте потерпіла ОСОБА_13 внаслідок кримінального правопорушення, отримала тілесні ушкодження, зазнала значної моральної шкоди, яка виразилась у поганому самопочутті, постійних запамороченнях, різних нестерпних болях в місцях завдання тілесних ушкоджень, через що вона втратила можливість нормально пересуватися. Для полегшення болісних відчуттів вона вживає знеболюючі лікарські засоби. У неї погіршився її психоемоційний стан та погіршився сон і вона стала дратівливою та відчуває перевагу оточення над нею, тому вживає антидепресанти. Також їй і надалі необхідно відвідувати медичні заклади та нести матеріальні витрати на лікування, а тому враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини обвинуваченого у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, які понесла позивач, а також з врахуванням позиції обвинуваченого, який частково визнав пред`явлений позов, а також враховуючи вищенаведені норми та вимоги розумності, виваженості, справедливості та аналізуючи обставини справи, майновий стан обвинуваченого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 20000,00 грн.

Майнова шкода не відшкодована.
Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, які становлять - 3922,80 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
Відповідно до ст.100, 174 КПК України, суд вирішує долю речових доказів та арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів на загальну суму 3922,80 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві гривні 80 копійок) грн.

Речові докази: автомобіль марки «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 який знаходиться на зберіганні на території відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - повернути ОСОБА_4 .

Скасувати арешт на автомобіль марки «Опель-Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений законним представником потерпілої ОСОБА_13 - ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь законного представника ОСОБА_13 - ОСОБА_12 - 2783,79 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят три гривні 79 коп.) заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь законного представника ОСОБА_13 - ОСОБА_12 - 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1