Номер провадження: 11-кп/813/917/22
Номер справи місцевого суду: 521/6077/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2022 року у кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року, якою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України.
Мотивуючи своє рішення, суд виходив з того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, прокурором доведені, а також судом враховано розмір спричиненої шкоди, інші обставини відносно обвинувачених, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; їх майновий стан.
Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачені ОСОБА_9 ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 зазначають, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та просять змінити їм запобіжний захід.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисники обвинувачених підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд апеляційних скарг без його участі, при цьому заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
Обвинувачені в судове засідання апеляційного суду в зв`язку з веденням військового часу доставлені не були, а встановити відеозв`язок для проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надалось можливим з технічних причин, тому за згодою захисників, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вирішила провести судове засідання без участі обвинувачених.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 17.01.2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 18.03.2022 року, відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 під вартою, не зменшились.
Так, не погоджуючись із доводами обвинувачених про те, що прокурором стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування обвинувачених найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, на теперішній час у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000334 від 01 лютого 2020 року судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.
Разом з тим, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, який, згідно із ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачені самостійно до органу досудового розслідування не з`явилися, інкриміноване за ч.5 ст.186 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до тринадцяти років з конфіскацією майна, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.
Разом з тим, ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що кожний обвинувачений не працевлаштований, тобто не має постійного та офіційного джерела доходів. Також апеляційний суд враховую обставину вчинення інкримінованого злочину саме групою осіб, з корисливих мотивів, з огляду на що апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинувачених на інших учасників кримінального провадження, оскільки після отримання процесуального статусу обвинувачених, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 мали процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знати анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.
Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, Київський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою без визначенням розміру застав, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував розмір шкоди, у завданні якої вони обвинувачуються.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених можливо шляхом застосування відносно таких осіб виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування відносно них більш м`якого запобіжного заходу.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Частиною другою статті 422-1 КПК України передбачено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:
- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;
- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що під час перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями лише перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання сторони обвинувачення та ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні, а тому апеляційний суд відхиляє доводи щодо спростування причетності обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 до інкримінуємого їм злочину, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкі наслідки, завдані ними, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризику скоєння іншого кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Твердження в судовому засіданні апеляційного суду захисника ОСОБА_7 про необхідність змінення запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 в зв`язку з тим що останній є військовослужбовцем ЗС України та бажає стати на захист країни та має військовий досвід є неприйнятними, оскільки стороною захисту не надано до апеляційного суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Посилання захисника ОСОБА_8 про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , оскільки останній є особою призивного віку та має бажання стати на захист країни, є голослівними через те, що жодним чином непідтверджені ні стороною захисту ні самим обвинуваченим під час апеляційного провадження.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2022 року, якою відносно ОСОБА_9 ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4