Справа № 304/1620/20 Провадження № 1-кп/304/74/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальні провадження №0000436 від 25 жовтня 2019 року та № 0000023 від 03 травня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з початковою загальною середньою освітою, непрацюючого, перебуває у цивільному шлюбі, українця, громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, 335 КК України,

В С Т А Н О В И В :

обвинувачений ОСОБА_4 , будучи придатним для проходження строкової служби в Збройних силах України та таким, що підлягає призову на строкову військову службу, в порушення вимог Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», будучи обізнаним про обов`язкову явку на збірний пункт, 24 червня 2019 року умисно, без поважних причин не з`явився до збірного пункту Закарпатської області в місті Ужгороді для подальшого відправлення до місця проходження строкової служби, чим ухилився від призову на строкову військову службу, за що кримінальна відповідальність передбачена ст. 335 КК України.

Крім цього, 02 травня 2021 року близько 22.30 год обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком по обличчю потерпілому ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю, після чого обвинувачений вдарив його кулаком по голові ще два рази, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді саден у надбрівній ділянці справа, на спинці носа з переходом на праве крило носа та міжбрівну ділянку, на верхній губі справа та тильній поверхні основної фаланги 2-го пальця правої кисті, які згідно висновку експерта № 137 від 07 травня 2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків визнав повністю, розкаявся та показав, що у 2019 році йому неодноразово вручали повістку, він проходив медичну комісію, однак до військкомату не приходив та на збори не з`явився, оскільки не хотів йти в армію, про що наразі шкодує. З приводу спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень показав, що такий є його шваґром і на початку травня минулого року вони посварилися, оскільки потерпілий був п`яний, в результаті чого він його декілька разів вдарив. Зазначив, що жалкує про це, вони після цього помирилися, однак на даний час потерпілий знаходиться за кордоном. Разом зі своїм захисником просив суворо його не карати та призначити мінімальне покарання.

Кримінальне провадження розглядається у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , неявка якого з урахуванням положень ст. 325 КПК України не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності потерпілого враховується те, що судом йому своєчасно надіслано повідомлення, в якому вказується про дату, час та місце розгляду справи й те, що і прокурор, і сам обвинувачений у судовому засіданні пояснили, що потерпілий знаходиться за кордоном, у телефонному режимі повідомляв прокурора про неможливість явки до суду, хоча про судовий розгляд кримінального провадження, де він є потерпілим йому відомо, однак свою позицію з приводу призначення обвинуваченому покарання не висловлював.

Крім цього вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, також підтверджується висновком експерта № 137 від 07 травня 2021 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в надбрівній ділянці справа, на спинці носа з переходом на праве крило носа та міжбрівну ділянку, на верхній губі справа та на тильній поверхні основної фаланги 2-го пальця правої кисті, які вкладаються у час події, що мала місце 02 травня 2021 року та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях (проступках) і кваліфікує його дії за ст. 335 КК України як ухилення від призову на строкову військову службу та за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні проступки.

Як особа ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно як працьовитий та ввічливий, походить із багатодітної родини, де й проживає і де батьки виховують ще трьох неповнолітніх дітей; на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та його молодий вік.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд не знаходить.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи, що вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, позицію сторони обвинувачення, а також обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд, для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді обмеження волі з його звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 335, ч. 1 ст. 125 КК України і призначити:

- за ст. 335 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 70 (сімдесят) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1