КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/544/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2022 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційними скаргами адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року, якою у межах кримінального провадження № 0001634 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 жовтня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001634, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України (ЄУН 398/421/21).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, тож, адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 та власне обвинувачений ОСОБА_8 оскаржують його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить обрати стосовно нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Прокурор мотивує клопотання про продовження строку тримання під вартою тим ж ризиками, що й раніше, доказів у кримінальному провадженні у обвинувачення немає.

Судом не оцінено, чи не забезпечить інший запобіжний захід виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Під вартою він тримається з грудня 2020 року, проте нових ризиків не знайдено.

Вказує, що не має наміру переховуватись від суду, тиснути на потерпілого або свідків, кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, вчинене не в умовах воєнного часу.

Має місце проживання, будинок, де він прописаний, до затримання перебував на обліку служби зайнятості.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою стосовно ОСОБА_8 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Зазначає, не є підтвердженим твердження суду про те, що ОСОБА_8 намагатиметься незаконно впливати на потерпілого або свідків, як і не має підтвердження те, що обвинувачений продовжить злочинну діяльність.

Переховуватись від суду обвинувачений не має наміру, оскільки не визнає своєї винуватості.

Крім того, під вартою обвинувачений з 2020 року.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку захисту (адвоката й обвинуваченого) на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який їх заперечив, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).
У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 04 грудня 2020 року.
У справі розпочато і триває судове слідство.
Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є багатоепізодним, у справі наявні двоє обвинувачених.
Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникнення у житло, вчинений повторно, тобто, кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких. Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_8 безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для не має, не одружений, без утриманців.

ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисного, корисливого злочину, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Більш того, звільнившись у листопаді 2020 року з установи виконання покарань по відбуттю строку призначеного вироком суду покарання, обвинувачується у вчиненні майже одразу нового кримінального правопорушення.

Сукупновказане свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до протиправної, асоціальної поведінки, до вчинення кримінальних правопорушень, про його нехтування принципу мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, про небажання стати на шлях виправлення, соціюватись у суспільстві, підвищену суспільну небезпечність.

Не визнання вини та тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_8 , сукупно з тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого.
Наявні й підстави вважати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.
При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.
Наявність постійного місця проживання у обвинуваченого не є, як свідчать матеріали, стримуючим від вчинення нових кримінальних правопорушень для обвинуваченого фактором.
Тож, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2022 року, якою у межах кримінального провадження № 0001634 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 жовтня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3