Дата документу 30.08.2022
Справа № 334/3573/22
Провадження № 1-кс/334/1106/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000026 від 12.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України
установив:
До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2022 до Запорізького РУП надійшли матеріали Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 12.08.2022 на підставі заяви ОСОБА_5 , про те, що її колишній чоловік ОСОБА_6 самовільно, без її дозволу та без її відома у січні 2022 року безперешкодно с території АТ «Південтарансенерго» м. Запоріжжя, пров. Вологодський, 30, незаконно заволодів автомобілем «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 . Місце знаходження вказаного автомобіля на даний час не відомо.
У якості потерпілої була допитана ОСОБА_7 , яка пояснила, що у неї є колишній чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2021 року шлюб між вказаними особами було розірвано. У володінні ОСОБА_5 є транспортний засіб, а саме автомобілем «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником вказаного авто є ОСОБА_5 . З її показів встановлено, що автомобіль з 2020 року знаходився на території АТ «Південтарансенерго» м. Запоріжжя, пров. Вологодський, 30, на території підприємства, ним ніхто не користувався, був зламаний, але пересуватися на ньому можливо «авто на ходу». 02.08.2022 потерпіла виявила, що на стоянці вказаного підприємства її автомобіль відсутній, потерпілій стало відомо, що приблизно у січні 2022 без дозволу її колишній чоловік ОСОБА_6 забрав автомобіль з охороняємої території підприємства, тим самим незаконно заволодів ним, він мав комплект запасних ключів від авто, а у бардачку знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на даний час місце знаходження транспортного засобу не встановлено.
Постановою слідчого автомобіль «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 оголошено у розшук, поставлено на облік.
Постановою слідчого СВ ЗРУП ГУПН в Запорізькій області автомобіль «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього були визнанні речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню, на даний час знаходяться у не встановленої особи.
Таким чином, вище зазначені речі, які були визнані речовими доказами, мають суттєве значення по кримінальному провадженню, є предметами кримінального правопорушення, тому автомобіль «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього підлягають арешту.
Клопотання слідчого оформлене відповідно до ст. 171 КПК України та погоджено процесуальним прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя.
Слідчий до судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримав свої вимоги та просив накласти арешт на автомобіль.
Розгляд вказаного клопотання проходив без участі особи, у володінні якої знаходяться назване майно, оскільки слідчим виконані вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Так, згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею встановлено, що відомості про кримінальне провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 12.08.2022 на підставі заяви ОСОБА_5 .
Відповідно до заяви ОСОБА_5 її колишній чоловік ОСОБА_6 самовільно, без її дозволу та без її відома у січні 2022 року безперешкодно с території АТ «Південтарансенерго» м. Запоріжжя, пров. Вологодський, 30, незаконно заволодів автомобілем «Subaru Forester» бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .
Згідно із наданими слідчому судді документами названий вище автомобіль зареєстрований за ОСОБА_5 , проте набутий під час шлюбу із ОСОБА_6 .
Приписами статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Незаконне заволодіння транспортним засобом це вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Не є чужим для кожного з подружжя, а отже не може визнаватися предметом злочину, передбаченого ст. 289 КК транспортний засіб, який нажитий подружжям за час шлюбу і який знаходиться у спільній сумісній власності подружжя.
Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 234 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що, зокрема, було вчинено кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність визначених статтею 170 КПК України правових підстав для арешту майна.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000026 від 12.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1