Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000341 від 20.12.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костопільского районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, не маючого судимості,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільского районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
З моменту проголошення даного вироку обрано обвинуваченому ОСОБА_6 в залі суду запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 10 години 10 хвилин 15 лютого 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривні 22 копійки.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання та поминальний обід в сумі 22 290 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє як законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 600 000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме смертю матері ОСОБА_8 - ОСОБА_11 .
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_9 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - страхове відшкодування (регламентну виплату) в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що складає 150 228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За вироком суду ОСОБА_6 , 20 грудня 2019 року, о 03 годині 30 хвилин, у темну пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту м. Костопіль Рівненської області по проїзній частині вул. Проектова в напрямку вул. Пилипа Орлика, наближаючись до перехрестя з рухом по колу вулиць Проектова - Пилипа Орлика - Рівненська, в порушення вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого втратив керування над транспортним засобом та допустив його занос з подальшим наїздом на бордюрний камінь та перекиданням автомобіля на праву сторону.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_11 від отриманих травм загинула на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху, який передбачає, що під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, вказує, що останній не погоджується з призначеною мірою покарання, вважає її надто суворою, а також не погоджується з розміром виплати шкоди в сумі 600000 грн.
Зазначає, що при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 виду та розміру покарання, суд лише констатував обставини, які пом`якшують покарання.
Вказує, що обвинувачений в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження вину визнав, співпрацював із слідством.
Звертає увагу на ту обставину, що з початку бойових дій ОСОБА_6 , знаходячись під вартою, одним із перших звернувся із заявою про бажання вступу до Збройних Сил України з метою захисту цілісності України в зоні бойових дій.
Просить вирок Костопільского районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі. Переглянути розмір, призначений судом першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_9 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 зазначає, що вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року відносно ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам кримінального процесуального закону і засадам справедливого призначення покарання, а апеляційну скаргу захисника вважає немотивованою та необґрунтованою.
Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, законного представника неповнолітнього потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Доводи захисника щодо явно несправедливого призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його суворості є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, зокрема, і даних про особу обвинуваченого, на які покликається захисник в апеляційній скарзі, зокрема, і стосовно громадянської позиції обвинуваченого щодо виявлення бажання вступити в ряди Збройних сил України з метою захисту цілісності та недоторканості держави, які не є безумовною підставою в даному випадку для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Так, при вирішенні питання щодо виду та міри покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 27.09.2017 року по цей час, те, що ОСОБА_6 на диспансерному нагляді у психіатра та нарколога не стоїть, частково визнає вину, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_6 неодноразово раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а саме за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Врахувавши дані обставини суд прийшов до обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, а також до правильного переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства.

При цьому судом обгрунтовано взято до уваги, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевищив допустиму швидкість руху, не переконався в безпечності своїх дій, а також, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, наслідком чого стала загибель людини, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 діяння.

Предметом оцінки судом першої інстанції були і доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвнуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для застосування відносно обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, які не прийняті до уваги з наведенням відповідного обгрунтування.

На думку колегії суддів призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів бере до уваги і позицію законного представника неповнолітного потерпілого викладену представником потерпілих у запереченнях на апеляційну скаргу захисника щодо законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку, зокрема, і стягнутої суми за цивільним позовом.

Враховуючи наведене, суспільну небезпечність злочину та наслідки діяння: злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті ОСОБА_11 , що стосуються охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб та усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, водієм, який керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_6 , відтак доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з розміром стягнутої з обвинуваченого на користь законного представника неповнолітнього потерпілого моральної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні даного цивільного позову судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 , яка загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди 20.12.2019 року була матір`ю малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_18 , сиротою залишилася малолітня дитина загиблої ОСОБА_11 та ОСОБА_18 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є потерпілим у кримінальному провадженні за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області від 28.01.2021 року №21 «Про надання статусу дитини-сироти» надано малолітньому ОСОБА_8 статус дитини-сироти, а згідно з поданням служби у справах дітей Костопільської райдержадміністрації Рівненської області із метою захисту прав та законних інтересів дитини малолітній ОСОБА_8 влаштований у сім`ю ОСОБА_9 .

Відповідно до рішення № 42 від 11.02.2021 року Про встановлення опіки над дитиною-сиротою на малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено опіку і призначено опікуном ОСОБА_9 .

При цьому судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 малолітньому ОСОБА_8 було спричинено непоправну моральну шкоду, яка пов`язана зі смертю та втратою матері. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Дитина залишилася без материнського піклування, назавжди позбавлений материнської любові та підтримки. Душевні страждання та вимушеність його життєвих змін, у зв`язку із втратою матері, є тяжкими, час та зусилля, необхідні для відновлення його повноцінного життя є довгим та складним.З врахуванням зазначеного, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого на користь законного представника неповнолітнього потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 600000 грн.

За таких обставин доказів на спростування висновків суду першої інстанції захисником в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, відтак підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3