Справа № 932/2874/22
Провадження №1-кс/932/1495/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000410 від 04.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_8 , 03 червня 2022 року, приблизно о 22 год. 50 хв. знаходились неподалік будинку АДРЕСА_2 , де зустріли раніше незнайомого їх потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його дружину ОСОБА_10 . Між ними зав`язалась розмова, в ході якої розвинувся конфлікт. В цей час у ОСОБА_4 раптово, на грунті виниклих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , діючи умисно, ОСОБА_4 підійшов до останнього спереду та наніс один удар рукою в область обличчя, від чого ОСОБА_9 впав і вдарився головою та тілом об асфальтоване покриття тротуару. В результаті останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, перфорації тонкої кишки, дифузного фібринозного перетониту, закритої черепно-мозкової травми, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України.

04 червня 2022 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

05 червня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Як зазначено у клопотанні, підозра ОСОБА_4 підтверджується зібраними у провадженні матеріалами. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, оскільки достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На підставі наведеного, слідчий просить клопотання задовольнити та застосувати запобіжний захід, про який просить у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру та пояснив, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а лише захищався від потерпілого ОСОБА_9 , який разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 почали чіплятися до його дружини ОСОБА_8 . Також в ході конфлікту ОСОБА_9 завдав один удар дружині ОСОБА_4 в область потилиці. Після чого ОСОБА_4 почав відбиватись від ОСОБА_9 та завдав йому удару, від якого той впав, проте ОСОБА_9 не припинив наміри завдати тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Після закінчення конфлікту ОСОБА_4 нікуди не тікав та дочекавшись поліції, надав пояснення. Вважає, що діяв у стані необхідної оборони, оскільки захищав себе та дружину від нападу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки він не має наміру переховуватись, у нього є сім`я та троє неповнолітніх дітей.

Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, перевіривши наявність обґрунтованої підозри та ризиків, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що в провадженні СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000410 від 04.06.2022 року.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.06.2022 року підтверджено, що 04.06.2022 року до ЧЧ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , наніс тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді ударів по тулубу, що призвело до перфорації тонкої кишки.

Слідство вважає, що до скоєння цього злочину може бути причетний гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтованість підозри підтверджується протоколом огляду місця події від 04.06.2022 року, довідками клінічної лікарні ШМД від 04.06.2022 року, протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 та іншими доказами у сукупності.

Факт вчинення та обставини злочину повністю підтверджені також підозрюваним. Його показання, що надані в судовому засіданні, узгоджуються із матеріалами клопотання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Для обґрунтованості підозри докази не повинні бути такого ступеню, щоб забезпечити засудження особи чи подальше притягнення її до кримінальної відповідальності, а лише свідчити про причетність особи до злочину.

Проаналізувавши зібрані органом досудового розслідування докази, слід дійти висновку, що підозра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованою, і останній може бути причетним до скоєння цього кримінального правопорушення.

Між тим, встановлено, що підозрюваний дійсно міг діяти в стані необхідної оборони, тобто правомірно захищав себе та члена своєї сім`ї від нападу ОСОБА_9 , а також міг діяти в стані сильного душевного хвилювання, оскільки мало місце жорстоке поводження з його дружиною та вчинення відносно неї дій, що принижують честь та гідність.

Відтак, дії ОСОБА_4 , в залежності від результатів експертиз, можуть бути кваліфіковані за ст. ст. 123 або 124 КК України. Однак слідчий суддя не може надавати правову оцінку кваліфікації, що здійснена слідчим, оскільки це буде втручанням у повноваження слідчого. Досудове розслідування триває, тому відповідні рішення можуть бути прийняті слідчими, які проводять досудове розслідування.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З приводу наявності ризиків, на які посилається прокурор, слідчий суддя відзначає, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і розуміючи наявність вагомих доказів та невідворотність покарання за вчинене кримінальне діяння, може вчиняти спроби переховуватись від досудового розслідування та суду.

Проте цей ризик істотно зменшується, оскільки підозрюваний раніше не судимий, має місце проживання у тимчасовому пункті для внутрішньо переміщених осіб, проживає разом із офіційною дружиною та утримує трьох неповнолітніх дітей. Отже, у нього є міцні соціальні зв`язки, тому ризик переховування знижується.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений, оскільки підозрюваний хоча й знає анкетні дані потерпілого та свідків, проте останні вже допитані, брали участь у слідчому експерименті та інших слідчих діях, тому вплив на них не змінить суттєво позицію сторони обвинувачення, оскільки підозра підтверджена й іншими вагомими доказами. Відтак, впливати на свідків та потерпілого немає сенсу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України» тяжкість вчиненого злочину та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено в судовому засіданні, що інші запобіжні заходи, зокрема, домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово, не зможе запобігти всім доведеним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Перевірячи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, виходжу з того, що домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово є також достатньо тяжким запобіжним заходом, оскільки підозрюваний не може залишити житло протягом доби, він втрачає зв`язки у соціумі, роботу тощо.

В даному випадку цей запобіжний захід повністю запобігає єдиному ризику, що доведений прокурором, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Отже, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, є виправданим і доцільним. Водночас застосування виняткового запобіжного заходу є надмірним та не відповідає обставинам кримінального провадження, особі підозрюваного та доведеному ризику переховування.

У своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним (це висвітлено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу немає, оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги вищезазначене, слідчий суддя вважає можливим у задоволенні клопотання слідчого відмовити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати приміщення цілодобово, та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 зобов`язання по виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

-не залишати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора або суду.

- у разі зміни місця проживання негайно повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд.

Підозрюваного доставити у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 для виконання запобіжного заходу.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали до 02.08.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15