Справа № 139/202/22
Провадження № 1-кп/139/8/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , учня 9 класу НВК «ЗНЗ-ДНЗ» с. Бахтин Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 05 лютого 2022 року у вечірній час, перебуваючи в будинку своєї бабусі ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та маючи безперешкодний доступ до усіх кімнат будинку, умисно, таємно, з корисливим мотивом викрав зі столу в одній з кімнат бездротові навушники торгової марки «Crown» моделі «SMTWS-5001 (TWS Bluetooth V5.0)», які поклав до кишені своєї куртки, та покинув будинок.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1261/22-21 від 22.02.2022 ринкова вартість навушників на момент їх викрадення становила 436 гривень 63 копійки.

11 лютого 2022 року ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно проник до господарського приміщення на території домоволодіння ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , звідки викрав транспортний засіб - мотоцикл марки «MUSSTANG», модель «МТ200-7», що належить ОСОБА_3 . Викраденим мотоциклом ОСОБА_4 користувався у своїх власних цілях впродовж кількох годин, аж поки не був зупинений працівниками поліції.

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № 1274/22-21 від 25.03.2022 на момент скоєння викрадення ТЗ його вартість становила 23331 гривню 88 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованих злочинах і показав: Гостюючи черговий раз у своєї бабусі ОСОБА_3 і користуючись її безпровідними навушниками для прослуховування музики з мобільного телефону, він вирішив присвоїти їх собі, але нічого про це не сказав бабусі. Навушники він викрав з її будинку 05 лютого 2022 року. Вночі з 10 на 11 лютого у нього виникла ідея викрасти у бабусі мотоцикла, щоб покататися на ньому, оскільки її син не дозоляв йому користуватися ним. Знаючи достеменно, що бабуся і її син ще сплять, а мотоцикл із ключем у замку запалення знаходиться у незачиненому приміщенні, приблизно о 6-ій годині він зайшов на подвір`я і відчинив сарай (він був закритий на защіпку), в якому стояв мотоцикл. З гаража та подвір`я він викотив мотоцикла, щоб ніхто не почув, а вже на вулиці завів його і поїхав кататися. Ближче до обіду його зупинили поліцейські і він зізнався у крадіжці і мотоцикла, і навушників, добровільно все видав поліції. На сьогодні він примирився із бабусею, вона йому пробачила. Кається в такій необдуманій своїй поведінці, запевняє, що таке більше ніколи не повториться.

Потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні 19 травня 2022 року пояснила суду: ОСОБА_8 це її онук, син її дочки. Він часто гостює в неї, залишається на ніч. Вранці 11 лютого цього року вона вийшла на подвір`я і побачила, що із гаража викрадено мотоцикла. Вона із сином пробували самотужки знайти його, а приблизно о 07-ій годині вона про крадіжку повідомила поліцію. Приблизно об 11-ій годині поліція повідомила, що знайшли мотоцикла, і що він знаходиться біля будинку дочки ОСОБА_5 . Уже там вона дізналася, що викрадення мотоцикла вчинив її внук ОСОБА_4 , а також він зізнався, що кілька днів до того викрав у неї з будинку бездротові навушники. Наразі їй все викрадене повернуто і вона не має ніяких претензій до ОСОБА_4 , просить не карати його суворо.

В ході судового розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив: Він є сином потерпілої ОСОБА_3 . Син старшої сестри ОСОБА_4 часто приходить до них в гості, іноді ночує. Однак, він схильний до дрібних крадіжок. На початку лютого він з будинку вкрав бездротові навушники, потім велосипеда, а 11 лютого вранці мотоцикла «MUSSTANG». Мотоцикла і навушники ОСОБА_4 повернув тільки після того, як мати заявила про крадіжки до поліції, тоді він уже й розповідав і показував, як вчиняв ці крадіжки.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили суду, що були запрошені працівниками поліції як поняті, коли біля подвір`я ОСОБА_13 їх син ОСОБА_14 розповідав, як викрадав мотоцикла із сараю у ОСОБА_3 , як із кишені куртки видав навушники і пояснив, що також викрав їх з будинку своєї бабусі.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що був запрошений як понятий на слідчі експерименти, коли ОСОБА_4 розповідав і показував, як він вчиняв крадіжки навушників і мотоцикла з домоволодіння своєї бабусі ОСОБА_3 .

Судом також було досліджено письмові докази, зібрані досудовим розслідуванням і подані стороною обвинувачення, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 77-78),

- рапорт прийняття повідомлення ОСОБА_9 зі служби 102 про викрадення мотоцикла з домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с. 82),

- протокол прийняття заяви ОСОБА_3 про злочин (а.с. 83-84),

- протокол огляду місця події домоволодіння потерпілої ОСОБА_3 - від 11.02.2022 та додана до нього фототаблиця з місця події (а.с. 86-96);

- протокол огляду місцевості території біля домоволодіння сім`ї Підлісних у с. Петримани з оглядом мотоцикла марки «MUSSTANG», модель «МТ200-7» (а.с. 97-103);

- заява потерпілої ОСОБА_15 про викрадення з будинку бездротових навушників (а.с. 141);

- протокол огляду речей від 11.02.2022 (а.с. 142-146), в якому зафіксовано видачу неповнолітнім ОСОБА_4 викрадених у ОСОБА_3 навушників.

Висновками експертів № 1274/22-21 від 25.03.2022 (а.с. 109-113) та № 1261/22-21 від 22.02.2022 (а.с. 151-153) визначено розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_3 .

У сторони захисту не було заперечень щодо допустимості і належності таких доказів.

Розглянувши справу з дослідженням та аналізом наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про винуватість неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення, доведено вину ОСОБА_4 у таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_3 , зокрема, навушників, та у незаконному заволодінні транспортним засобом ОСОБА_3 , що вчинене повторно і поєднане з проникненням у сховище.

Таємне викрадення (крадіжка) це таємне безоплатне вилучення від власника його майна. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби та ін.

Заволодіння транспортним засобом у розумінні ст. 289 КК України це умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку або продовження руху тощо.

Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно із проникненням у сховище.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив злочин у повних чотирнадцять років (а.с. 20).

Частиною 2 ст. 22 КК України встановлено, що особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за, в тому числі, крадіжку (стаття 185 КК України) та незаконне заволодіння транспортним засобом (частини друга, третя статті 289 КК України).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 103 КК України визначено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Представник ювенальної привенції СП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_16 ствердила суду, що ОСОБА_4 є «важким» підлітком, він не усвідомлює, що за всі свої дії буде відповідати перед законом. Батьки не мають на нього достатнього впливу, а він на власний розсуд розпоряджається своїм особистим часом, тільки він вирішує, де він буде цієї ночі ночувати, скільки днів можна не приходити додому. Соціальний психолог не змогла з ним налаштувати контакт, ОСОБА_14 не хотів розмовляти.

Представник служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради ОСОБА_17 у суді заявив, що після отримання повідомлення про злочин, вчинений ОСОБА_4 , спеціалістами було перевірено сім`ю, в якій виховується дитина, проведено спілкування з ним самим, з членами родини, вчителями, однолітками. Встановлено, що ОСОБА_14 не має спілкування з криміногенним середовищем, однак, складається враження, що батьки самоусунулися від батьківського контролю за його поведінкою і вважають нормою таку його поведінку як бродяжництво, невідвідування школи, кількаденне проживання поза межами сім`ї у знайомих в інших селах. Висловив позицію, що за ОСОБА_4 має бути встановлено певні нагляд та контроль з боку відповідних служб.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого - його мати ОСОБА_5 суду пояснила, що вона з народження виховує сина разом з чоловіком його батьком ОСОБА_18 . Син у них слухняний, допомагає їм по господарству, а також із молодшим на 10 років від нього братиком, навчається не зовсім погано. Він «тягнеться» до бабусі, але та не приділяє йому стільки уваги, скільки він чекає від неї. Так, бабуся пообіцяла йому мотоцикла, але, коли купила, - віддала своєму сину. У них не дуже великі статки, а тому, можливо, ОСОБА_14 і потребує якихось речей для задоволення своїх вікових потреб. Дійсно, він допускає пропуски занять у школі, але вона знає про це і вони завжди виправдані. Іноді ОСОБА_14 по кілька днів гостював у своїх друзів, вона також не бачить у цьому нічого поганого. Після подій з викраденням мотоцикла і навушників ОСОБА_14 став більше часу проводити дома.

Як слідує із характеристики ОСОБА_4 за місцем навчання (а.с. 124), батьки приділяють достатньо уваги для сина, цікавляться його успіхами в навчанні, часто відвідують школу, турбуються про його матеріальне забезпечення.

Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку органу пробації (а.с. 46-49) ризик вчинення повторного кримінального правопорушення неповнолітнім обвинуваченим середній, але його виправлення можливе без ізоляції від суспільства за умови постійного контролю з боку батьків та фахівців відповідних служб.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, протиправні дії у вигляді крадіжки є кримінальним проступком, а вчинене ним незаконне заволодіння транспортним засобом - тяжким злочином; особу винного, який за місцем свого проживання характеризуються як такий, що схильний до бродяжництва та крадіжок, негативно реагує на зауваження (а.с. 122), за місцем навчання характеризується вкрай негативно як агресивний, неврівноважений, імпульсивний «важкий» підліток, неуважний на уроках, не зацікавлений навчанням (а.с. 124); обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці (а.с. 20), повернення потерпілій всіх викрадених у неї речей і майна (навушників і мотоцикла). Ні досудовим слідством, ні судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, умов життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_4 , рівень його розвитку та комунікації в суспільстві, вплив на нього батьків, однолітків та товаришів, а також враховуючи думку потерпілої щодо відсутності претензій із її сторони, суд приходить до наступного висновку:

Як встановлено цим вироком, ОСОБА_4 винен у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Санкція ч. 1 ст.185 КК України передбачає за такий злочин основне покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або арешту, або обмеження волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань як штраф; громадські роботи; виправні роботи; арешт; позбавлення волі на певний строк. Таким чином, із зазначеної норми кримінального закону слідує, що до неповнолітніх не застосовується такий вид основного покарання як обмеження волі. Частина 3 ст. 61 КК України також містить положення про заборону застосування до неповнолітніх обмеження волі. Положення ч. 2 ст. 57 і ч. 3 ст. 60 КК України містять пряму заборону застосування до осіб віком до шістнадцяти років покарань у виді виправних робіт і арешту. Громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років (ч. 1 ст. 100 КК України). Штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення (ч. 1 ст. 99 КК України), однак, у цій справі не здобуто доказів наявності у неповнолітнього ОСОБА_4 самостійних доходів, а його мати спростувала такий факт обставиною, що її син навчається у школі і перебуває на повному забезпеченні та утриманні батьків.

Отже, до неповнолітнього ОСОБА_4 не може бути застосовано жодне із видів покарань, передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 судам надано роз`яснення що, якщо санкцією закону, за яким засуджується неповнолітній, передбачено лише такі види покарань, які з огляду на вік підсудного чи його стан не можуть до нього застосовуватися, суд звільняє його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру, або відповідно до ст. 7 КПК України закриває справу і звільняє його від кримінальної відповідальності, або постановляє обвинувальний вирок і звільняє засудженого від покарання.

У даній конкретній справі з врахуванням, зокрема, обставини, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення щодо майна своєї рідної бабусі, суд вважає за достатнє для реалізації його кримінальної відповідальності за крадіжку постановити обвинувальний вирок без призначення покарання.

На думку суду необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, буде призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк передбачений санкцією інкримінованої частини статті п`ять років.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, даних про особу винного, зокрема, його юний неповнолітній вік, а також зважаючи на бажання обвинуваченого довести своє виправлення на волі, за відсутності претензій зі сторони потерпілої, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з призначенням іспитового строку в межах, передбачених ч. 3 ст. 104 КК України. Зокрема, враховуючи вкрай негативну характеристику неповнолітнього обвинуваченого за місцем проживання і навчання, а також досліджені під час судового розгляду висновки служби у справах дітей, ювенальної привенції, служби пробації щодо особи обвинуваченого, обставину, що він уже піддавався кримінальному переслідуванню за вчинення крадіжки (а.с. 128, 17-178), суд вважає за правильне і достатнє іспитовий строк визначити ОСОБА_4 терміном в 1 рік і 6 місяців.

Визнані у кримінальному провадженні речовими доказами бездротові навушники торгової марки «Crown» моделі «SMTWS-5001 (TWS Bluetooth V5.0)» та мотоцикл марки «MUSSTANG», модель «МТ200-7» на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України мають бути передані потерпілій ОСОБА_3 .

З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, суд не вбачає потреби в обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого на цьому етапі судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У цьому судовому рішенні констатовано факт, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 не має власних доходів чи будь-якого майна, за рахунок яких могли б бути відшкодовані судові витрати.

Частиною 2 ст. 1179 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 20) та оглянутого в судовому засіданні паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Мурованокуриловецьким РС УДМС 24.05.2017, у якому мається відмітка про укладення шлюбу ОСОБА_19 із ОСОБА_18 , слідує, що законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 є, зокрема, його мати ОСОБА_5 .

Так, витрати на проведення судово-товарознавчої та судової транспортно-товарознавчої експертиз у кримінальному провадженні склали 943 гривні 85 копійок (а.с. 179, 180), а тому саме такий розмір процесуальних витрат підлягає стягненню із законного представника неповнолітнього обвинуваченого його матері ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за ч. 1 ст. 185 КК України та звільнити від покарання за цією нормою кримінального закону у зв`язку з неможливість застосування до неповнолітнього жодного з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Підлісного ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом півторарічного (1 рік і 6 місяців) іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази бездротові навушники торгової марки «Crown» моделі «SMTWS-5001 (TWS Bluetooth V5.0)» та мотоцикл марки «MUSSTANG», модель «МТ200-7» - повернути потерпілій ОСОБА_3 .

Стягнути із законного представника засудженого ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Мурованокуриловецьким РС УДМС 24.05.2017, РНОКПП НОМЕР_2 ) в доход держави процесуальні витрати в сумі 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 85 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій і прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: _____________