Справа № 216/2791/22
Провадження № 1-кп/216/664/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 07.07.2022 року відносно:
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, дешифрувальника розвідних матеріалів БПЛА відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу спостереження та технічних засобів розвідки військової частини НОМЕР_1 , старшого матроса, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 413 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2022 за №8 старший матрос ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора відділення засекреченого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла цієї ж військової частини.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в України.
Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший матрос ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, відповідати за утримання своєї зброї та збереження виданого державного майна.

Згідно ст. 152 Статуту, встановлено, що зброя та боєприпаси особовому складу військової частини видаються в установленому командиром військової частини порядку під особистий підпис у книзі видачі зброї та боєприпасів.

Згідно із ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливо-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, речове, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майну зв`язку, тощо.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів у Збройних Силах України визначений Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 за №359 (надалі - Інструкція), з змінами.

Відповідно до пунктів 10.2, 10.4 Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику).

У поході стрілецька зброя переноситься на ремені, який повинен бути міцно пристебнутий та правильно підігнаний.

З огляду на вказане, старший матрос ОСОБА_4 , під час поводження зі зброєю, повинен був зберігати при собі видану йому на час бойових дій зброю та вчиняти всі необхідні дії, які б унеможливлювали її втрату чи викрадення, а у разі тимчасового виходу (виїзду) для вирішення особистих чи службових питань повинен був здати зброю відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу.

В свою чергу, старший матрос ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та відповідальність, яка передбачена за його порушення, вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Старший матрос ОСОБА_4 , згідно книги видачі зброї та боєприпасів та відомості закріплення зброї за інформаційно-телекомунікаційним вузлом військової частини НОМЕР_1 , 04травня 2022 року отримав для службового користування зброю, а саме 5,45 мм автомат АКС-74 серійний № НОМЕР_2 . Отримавши вказану зброю, старший матрос ОСОБА_4 , з червня 2022 року приймав участь у бойових діях на території Бериславського району Херсонської області.

В подальшому, 29 червня 2022 року, близько 11 години, старший матрос ОСОБА_4 , перебуваючи у лісосмузі поблизу населеного пункту Іванівка Бериславського району Херсонської області, виконуючи бойове завдання, діючи з необережності, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити, в порушення п. п. 10.2, 10.4 Інструкції, статутних вимог і чинного законодавстващодо належного порядку охорони, зберігання і використання зброї, який би унеможливлював її втрати та крадіжки, заборони залишення зброї без нагляду, залишив ввірену для службового користування зброю, а саме 5,45 мм автомат АКС-74 серійний № НОМЕР_2 без нагляду, та, як наслідок, втратив його (залишкова вартість вказаного майна становить 5644 гривень 23 копійки).

Подальшими проведеними розшуковими заходами встановити місцезнаходження зброї втраченої старшим матрос ОСОБА_4 не надалось за можливе.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 413 КК України, а саме як втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений визнає їх в повному обсязі.
Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора не заперечує, пояснивши, що дійсно визнає всі встановлені в ході досудового слідства обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на клопотання, заявлене прокурором в судовому засіданні. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у добровільності його волевиявленні.
Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим ОСОБА_4 .
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.413 КК України - як втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, мотив та мету вчиненого злочину, а також дані про особу: те, що він за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, в силу ст.66 КК України, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення.
Суд враховує зміст ст.50 КК України, а саме: що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд бере до уваги щире прагнення обвинуваченого продовжити боронити Україну шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації, та вважає, що призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України забезпечить таку можливість, що безперечно відповідає інтересам суспільству та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.
Суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення призначити згідно ст. 69 КК України, інше, більш м`яке основне покарання, не зазначене у санкції ч.3 ст.413 КК України, на підставі ст.53 КК України у виді штрафу на користь держави, що відповідає вимогам поняття покарання та його цілей, передбаченого ст.50 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 53, 69 КК України, ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, штраф у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000, 00 грн.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1