УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 285/2537/19

провадження № 51-2592ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_15

суддів ОСОБА_16., ОСОБА_17.,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_18, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярунь, Новоград-Волинський район Житомирської області, проживаючого у тому АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 березня 2019 року близько 21 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у АДРЕСА_2 , разом із потерпілим ОСОБА_2 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої він взяв у праву руку ніж, який був при ньому, та умисно наніс удар в живіт ОСОБА_2 , заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 26 травня 2022 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_1 без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_18., не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущенні, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи наведене, захисник указує на те, що рішення місцевого і апеляційного судів є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не доведено належними доказами. Також захисник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, всупереч його клопотанню, не викликав свідків в судове засідання та не призначив додаткову судово-медичну експертизу.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації в мотивувальній частині вироку.

Як слідує з долученої до касаційної скарги копії вироку, судом враховано те, що ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема показаннями: потерпілого ОСОБА_2 , який пояснив, що 07 березня 2019 року у вечірню пору доби, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , під час гри у карти з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виникали суперечки, в ході якої ОСОБА_6 , який сидів поряд, вдарив його в живіт клинком ножа; свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зібрались в неї дома, вона накрила на стіл та пішла відпочивати у сусідню кімнату, коли виходила з кімнати почула як ОСОБА_10 говорив що посадить ОСОБА_8 , згодом побачила, що у ОСОБА_10 рана на животі ближче до грудей, вона запитала ОСОБА_10 , що за рана, на що він відповів що його порізав ОСОБА_12 ; свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зібрались в його дома випили та почали грати в карти, він пішов попити води коли повернувся ОСОБА_8 сказав що їде додому, він його провів та повернувся до хати, почув коли ОСОБА_10 говорив, щоб ОСОБА_8 не втікав бо він його всеодно посадить за те, що підрізав його; свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні дав аналогічні пояснення про те, що почув як ОСОБА_10 говорив ОСОБА_14 не втікай я тебе посаджу, він запитав ОСОБА_10 , що сталось останній підняв кофту та показав що у нього тече кров та сказав, що його порізав ОСОБА_8 ; та іншими письмовими доказами детально наведеними у вироку, які, за висновком суду першої інстанції, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_18. подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Зокрема, апеляційний суд вказав, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_1 , проведена експертиза, допитані обвинувачений, потерпілий та свідки, показанням яких надана відповідна правова оцінка відповідно до положень статей 86, 87, 89, 94 КПК України, проведені експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Переконливих доказів на спростування наведених доказів судів першої та апеляційної інстанцій захисник у касаційній скарзі не навів.

Посилання захисника на те, що апеляційний суд усупереч вимогам КПК України повторно не викликав на допит свідків, Верховний Суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим у ч. 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі можливі докази, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд виходив із того, що показання свідків були предметом дослідження суду першої інстанції, а у клопотанні сторони захисту не наведено належного обґрунтування щодо неповного або з порушеннями дослідження цих доказів місцевим судом.

Верховний Суд зазначає, що сам по собі факт непогодження сторони кримінального провадження з висновками суду щодо оцінки доказів не свідчить про допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Отже, порушень вимог ч. 3 ст. 404 КПК України під час розгляду провадження в апеляційному порядку не вбачається, оскільки повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, необхідне тільки за умови, якщо судом першої інстанції відповідні докази досліджені судом неповністю або з порушеннями.

Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги захисника про те, що докази, на які посилаються суди у своїх рішеннях, підтверджують наявність лише події кримінального правопорушення, проте не є достатніми для встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні саме ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, форми вини, мотиви та мету вчинення, є безпідставними.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_18, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17