ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2561/22 Справа № 182/398/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0001896 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 вересня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст.263 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З урахуванням зазначених обставин, суд прийшов до висновку, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , побоюючись покарання, може переховатися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, а також вчинити інший злочин. Також суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину, однак вказав, що дані відомості не зменшують встановлені судом ризики.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року про продовження йому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та винести свою ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який: особисте зобов`язання або цілодобовий домашній арешт.
Так, обвинувачений вказує, що прокурор у своєму усному клопотанні посилається на сфабриковані докази по вказаному провадженню, при цьому не підтверджуючи ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а суд у своєму рішенні мотивує лише злочином, який відноситься до категорії особливо тяжких.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції було проігнороване його характеризуючі дані, а саме: він є особою, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувався, є батьком двох неповнолітніх дітей, перебуває у фактичному шлюбі 10 років, до затримання був офіційно працевлаштованим і мав стабільний заробіток, має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується з місця проживання, навчання та роботи, як військовослужбовець, котрий звільнений в запасі має змогу прийняти участь у бойових діях, які на даний час відбуваються на території України.
Обвинувачений акцентує, що він з 19.07.2017 перебуває у місцях позбавлення волі, за даний час ним ні разу не було порушено вимог чинного законодавства, жодним чином не перешкоджав слідству, не чинив тиск на потерпілих та свідків по справі. Крім того, в судових засіданнях проявляє повагу до суду.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового процесу про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходило, а тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 були дотриманні в повній мірі.
Так, в провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження №0001896 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.289, ч. 1 ст. 263 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 25 липня 2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що знаходячись на свободі ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 257, 187 ч.4, 15 ч.2 ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3, 263 ч. 1 КК України. За вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. При цьому суд також взяв до уваги доводи прокурора про те, що інші обвинувачені, по вказаному кримінальному провадженню намагалися пошкодити загородження, так як дійсно 26 вересня 2019 року. Обвинувачений ОСОБА_7 намагався розбити та пошкодив в залі суду загородження зі скла, інші обвинувачені, серед яких був й ОСОБА_6 його не утримував від цих дій. Також суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину та вказав, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Перевіряючи доводи обвинуваченого в частині того, що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вбачає, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора від початку були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, з подальшим його продовженням. На даний час, вказані ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання його під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого.
На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_6 на вказаній стадії кримінального процесу ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було. Матеріали контрольного кримінального провадження не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 3 ст. 183 КПК України які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом також не встановлено.
Доводи обвинуваченого, що він є особою, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувався, є батьком двох неповнолітніх дітей, перебуває у фактичному шлюбі 10 років, до затримання був офіційно працевлаштованим і мав стабільний заробіток, має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується з місця проживання, навчання та роботи, як військовослужбовець, котрий звільнений в запасі має змогу прийняти участь у бойових діях, які на даний час відбуваються на території України, а тому йому слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або особистого зобов`язання, враховуючи сукупністю фактичних обставин справи не дає підстав для застосування вищезазначеного запобіжного заходу.
При цьому, вказані дані обвинуваченим, як такі, що його позитивно характеризують нівелюються іншими даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, з яких вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, серед яких є особливо тяжкий, який має суспільний резонанс та міг спричинити загибель людини, що є найвищою цінністю суспільства.
Вказані обставини свідчать про високу ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, а відтак продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він з 19.07.2017 перебуває під вартою, не спростовує правильність висновків районного суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.
Твердження апелянта, що він проявляє повагу до суду на час здійснення кримінального провадження, були досліджені судом при продовженні застосування запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Тобто, з вищенаведеного слідує, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.289, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4