Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/696/19
Провадження № 1-кп/490/20/2020
У Х В А Л А

02 лютого 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002914 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Брилівка Цюрупинського району Херсонської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, перебуває на військовій службі за контрактом, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор просив про продовження строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які були враховані під час обрання цього запобіжного заходу, а саме - того, що обвинувачений може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше правопорушення або іншим шляхом зашкодити встановленню істини у справі.

2. Обвинувачені та захисник проти задоволення клопотання заперечували, спираючись про те, що перелічені прокурором ризики в дійсності є відсутніми, а належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою шляхом обрання відносно нього менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується, загалом, у тому, що

25 липня 2018 року близько 03:00 години в ході конфлікту, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів вбив свою подругу ОСОБА_7 , після чого заволодів наявними в цій квартирі мобільним телефоном марки "Huavei U-5" та ноутбуком марки "HP", якими розпорядився на власний розсуд.
Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.

2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_8 від 26 липня 2018 року відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 вересня 2018 року включно.

Подальшими ухвалами слідчих суддів цей строк був продовженим неодноразово, востаннє - до 25 січня 2019 року включно.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання ОСОБА_4 під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 09 грудня 2021 року - до 06 лютого 2022 року включно.

3. Під час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу та продовження строку його дії суд виходив з наявності ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити нове кримінальне правопорушення, та запобігти цим ризикам інакше, ніж шляхом тримання кожного з них під вартою, не є можливим.

4. Під час здійснення цього кримінального провадження наразі суд дослідив надані сторонами докази, проте завершити судовий розгляд не зміг через відставку головуючої у справі судді ОСОБА_9 .

5. Наразі на території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

6. Справа розглядалась колегією суддів у складі: головуючого - судді ОСОБА_9 , суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

При цьому відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя № 68/0/15/22 від 25 січня 2022 року ОСОБА_9 звільнена з посади судді Центрального районного суду міста Миколаєва, наразі утворити новий склад колегії для розгляду цього кримінального провадження у суді не видається за можливе.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Пунктом 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що:

У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, … воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

2. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

4. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Стосовно можливості розгляду справи одноособово членом колегії суддів.

1. На теперішній час головуюча у справі - суддя ОСОБА_9 - не може брати участь у розгляді цього кримінального провадження, та її заміна не видається за можливу.

Отже, наразі в межах цієї справи є наявною неможливість розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у визначений законом строк.
Відповідно до прямих приписів процитованої вище норми пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України за такого це клопотання може бути розглянуте, зокрема, одним з членів колегії суддів.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 , органи досудового розслідування або публічне обвинувачення діяли нечесно.

До того ж, з коментарів самого обвинуваченого під час розгляду питання про доцільність їх подальшого перебування під вартою вбачається, що

-факт викрадення ним чужого майна обвинувачений не оспорює взагалі.

-факт своєї причетності /тією чи іншою мірою/ до смерті ОСОБА_7 він також не оспорює, оспорює фактично лише ступінь своєї причетності до її смерті

За такого припущення про вчинення обвинуваченим злочину, який є описаним в обвинувальному акті, є таким, що можна перевірити у судовому розгляді та спонукає вдатись до практичних дій щоб перевірити, чи є таке припущення обґрунтованим.

За такого для мети вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою "підозра", що наразі йому висунута, може вважатись обґрунтованою.

2. Матеріали кримінального провадження не містять й відомостей про те, що, висуваючи таку підозру, органи досудового розслідування діяли упереджено, на наявність свідчень такого сторони не посилаються.

Отже, для мети застосування запобіжного заходу висунуту "підозру" слід вважати "обґрунтованою".

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Обґрунтованість висунутої підозри, в свою чергу, доводить що обвинувачений має підстави ухилятись від суду, адже у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

2. Крім того, суд вважає, що в цьому випадку наявним є ризик того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Про наявність високого ступеню такого ризику свідчить, перш за все, та обставина, що обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину в зв`язку із вступом у не стійки відносини та на ґрунті вживання алкогольних напоїв.

Стосовно можливості запобігти цим ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

1. Характер встановлених судом ризиків, особливо - ризику того, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення - є таким, що запобігти їм інакше, ніж шляхом його тримання під вартою, не видається за можливе.

2. Окрім того, суд відзначає, що наразі продовження строку тримання обвинувачених під вартою поза розумним сумнівом виправдовується вимогами щодо публічного інтересу.

Так, протиправне позбавлення життя іншої людини в будь-якому випадку утворює серйозну загрозу публічному інтересу, який полягає ні в чому іншому, як в унеможливленні подібних проявів.

Спростування посилань захисту.

1. Стосовно посилань захисту про тривалість перебування обвинуваченого під вартою суд відзначає, що наразі строк його тримання під вартою є домірним обставинам розслідування справи та сутності висунутого йому обвинувачення, але не є домірним передбаченому законом для запобігання повторному вчиненню ним злочинів.

2. Посилання захисту про наявність в обвинуваченого постійного місця мешкання, певних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не зменшує встановлених ризиків та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 02 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 5 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =