Справа № 756/8093/22
Номер провадження № 1-кп/756/1291/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 28.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001049, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер, Козлецького району, Чернігівської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

28.06.2022 у ОСОБА_4 винник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Реалізуючи який, 28.06.2022 о 15:37 год. до торгівельної зали гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20-д, зайшла невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження № 0002022. Указана особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , згідно із розподілених ними ролей, перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Епіцентр» збирала до кошику товар зі стелажів магазину та близько 15:47 год., зайшла до торгівельної зали відділу продажів кухонних меблів, де було відсутнє відеоспостереження («сліпа зона»), залишила кошик з товаром та приблизно о 15:49 год. вийшла з гіпермаркету «Епіцентр», з метою подальшого таємного викрадення ОСОБА_4 попередньо узгодженого товару.

Після чого, 28.06.2022, близько 16:04 год., ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел, зайшов до гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20-д, попрямував до саме тої торгівельної зали відділу продажів кухонних меблів, де було відсутнє відеоспостереження («сліпа зона»), та залишений невстановленою особою товар, будучи впевненим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу взяв з полиць магазину наступний товар: «Сокира колун Х17-М», артикул 10319124, 1 одиницю, вартістю 2060 грн 83 коп. (без урахування ПДВ), «Сокира пила з кліпсою Xtract SW73», артикул 10305589, 1 одиницю, вартістю 1050 грн. (без урахування ПДВ), Заклепочник для різьбових заклепок МЗ-М61=265мм VOREL 70270, артикул 20645310, 1 одиницю, вартістю 845 грн (без урахування ПДВ), Мачете Fiskars Solid S3, артикул 10332020, 1 одиницю, вартістю 1279 грн 33 коп. (без урахування ПДВ), на загальну суму 5229 грн 17 коп. (без урахування ПДВ).

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_4 поклав вказаний товар під футболку в яку був одягнутий, пройшов із викраденим товаром лінію кас, умисно не розрахувавшись за нього, вийшов із магазину, однак свої дії до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони гіпермаркету «Епіцентр».

Унаслідок вчинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_4 міг спричинити ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на загальну суму 5229 грн 17 коп. (без урахування ПДВ).

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що через відсутність роботи, яку втратив через воєнний стан, а отже відсутність коштів на проживання та харчування, 28.06.2022, близько 16:04 год., разом із своїм знайомим, перебуваючи у приміщенні торговельного центру «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20-д, узяв у визначеному знайомим місці товар, після чого, намагався покинути приміщення. Грошових коштів на оплату товару не мав. Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися.

Представник потерпілого в судові засідання не з`являвся, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 без його участі.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, але зі звільнення від його відбуття з випробувальним строком на 3 роки відповідно до положень статей 75, 76 КК України.

Захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеність винуватості, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, але зі звільнення від його відбуття з випробувальним строком на 3 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України, погодившись із позицією прокурора.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно в умовах воєнного стану, який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Вид та вартість майна, яким намагався заволодіти обвинувачений, а саме інструменти, на загальну суму 5229 грн 17 коп. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна майнова шкода фактично відшкодована шляхом повернення майна, у зв`язку з чим представник потерпілого не заявляв претензій матеріального характеру, як і не заявляв цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав та раніше не був засудженим.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченому в виді позбавлення строком на 5 років, але зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 3 роки.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також передбачені п. 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Тож, призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

А оскільки суд дійшов висновку про призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України слід звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду.

Між тим, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, слід застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язку за першою вимогою з`являтись до суду, до набрання законної сили вироком.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 28.06.2022, та застосовано запобіжний заходу в виді тримання під вартою, слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 28.06.2022 до 20.10.2022, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України («Сокира колун Х17-М», артикул 10319124, 1 одиниця, «Сокира пила з кліпсою Xtract SW73», артикул 10305589, 1 одиниця, Заклепочник для різьбових заклепок МЗ-М61=265мм VOREL 70270, артикул 20645310, 1 одиниця, Мачете Fiskars Solid S3, артикул 10332020, 1 одиниця), які передано на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Епіцентр К», слід залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_4 змінити на особисте зобов`язання, звільнив ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно, поклавши зобов`язання з`являтись до суду за першою вимогою до набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 28.06.2022 до 20.10.2022, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Речові докази: «Сокира колун Х17-М», артикул 10319124, 1 одиниця, «Сокира пила з кліпсою Xtract SW73», артикул 10305589, 1 одиниця, Заклепочник для різьбових заклепок МЗ-М61=265мм VOREL 70270, артикул 20645310, 1 одиниця, Мачете Fiskars Solid S3, артикул 10332020, 1 одиниця, які передано на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Епіцентр К» - залишити в володінні останнього.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1