ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0005218 від 19.09.2018 року, внесене до ЄРДР за № 0005334 від 01.10.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судимої 13.08.2018 Московським районним судом м.Харкова за ч. 1,2, ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном строком на 2 роки,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 , ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 01 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України до покарання: - за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі; - за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 роки позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено до відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1,4 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 13.08.2018 року , остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано обчислювати з 23.10.2019 року

По справі вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, 14.09.2018 року, близько о 18:00, ОСОБА_7 знаходячись за адресою: м.Харків, пр-т Тракторобудівників, будинку 63, а саме - біля другого під`їзду, разом з ОСОБА_9 з якою перебувала у приятельських відносинах, діючи повторно, під надуманим приводом заряджання акумуляторної батареї мобільного телефону, одержала від ОСОБА_9 її мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy J6». вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи № 22679 від 08.10.2018 становить 5133,24 грн. ОСОБА_9 , довіряючи їй, та не підозрюючи про її злочинний намір, передала останній вищевказаний мобільний телефон. Тоді, ОСОБА_7 , достовірно розуміючи, що наміру повертати майно вона не має, під виглядом заряджання мобільного телефону, зайшла у вказаний під`їзд будинку, та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з місця скоєння злочину зникла через деякий час, обернувши вказаний мобільний телефон на свою користь, та розпорядився ним в подальшому за власним розсудом, тим самим спричинила матеріальний збиток ОСОБА_9 , на загальну суму 5133,24 грн.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно.

29 вересня 2019 року, у вечірній час, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебувала разом з раніше їй не знайомим ОСОБА_10 в салоні автомобіля DAEWOO Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля житлового будинку № 21 по вул. Валентинівській у м. Харкові. В цей час, ОСОБА_7 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні у вказаному автомобілі, побачила на поличці під магнітолою мобільний телефон торгової марки Lenovo А6020а46, який належав потерпілому ОСОБА_10 , та діючи умисно, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, в тому числі потерпілий, діючи таємно та повторно, шляхом вільного доступу, взяла вказаний мобільний телефон торгової марки Lenovo А6020а46. вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №21479 від 18 жовтня 2019 року становить 1600 гривень 00 копійок, тим самим таємно ним заволоділа.

Після чого, ОСОБА_7 , з належним потерпілому мобільним телефоном торгової марки Lenovo А6020а46, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, та в подальшому розпорядилась викраденим майном за власним розсудом, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми протиправними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України - тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання та просить врахувати пом`якшуючі обставини, а саме її стан здоров`я, та застосувати положення статті 69 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які просили пом`якшити призначене судом покарання, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вказував на законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який вона засуджена, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.
У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.190, ч.2 ст. 185 України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повтроно.
Що стосується в апеляційній скарзі обвинуваченої твердження про суворість призначеного судом першої інстанції покарання, то вони на переконання колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.
Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за вчинені нею злочини, суд дотримуючись вимог закону, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є матір`ю трьох дітей, проте за рішенням суду позбавлена батьківських прав.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 суд врахував наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочину), обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.
Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченої, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання, передбаченого санкціями ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів.
На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення покарання із застосування положень статті 69 КК України про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи поданої апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, зважаючи на її особу, яка будучи судимою за вчинення корисливих умисних злочинів , на шлях виправлення не стала та вчинила злочини проти власності з корисливих мотивів.
Така поведінка обвинуваченої свідчить про її підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду її виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З огляду на конкретні обставини справи, колегія суддів не вбачає обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів та можуть слугувати підставою для призначення більш м`якого покарання відповідно до ст.69 КК України.
Інші доводи апелянтів щодо незадовільного стану здоров`я не впливають на правильність прийнятого місцевим судом рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін,
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м.Харкова від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4