У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2022 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія №93»,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2022 року відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Державної установи Казанківська виправна колонія №93 та голови спостережної комісії при Баштанській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначив, що за час перебування у Державній установі Казанківська виправна колонія №93 він режим утримання не порушував, працює, має 8 заохочень, стягнення всі погашені, останнє було у 2019 році.

На думку засудженого, зазначене свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Вказує, що після звільнення хоче проживати з матір`ю, яка тяжко хворіє та потребує його догляду.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні спільного подання начальника Державної установи Казанківська виправна колонія №93 та голови спостережної комісії при Баштанській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , суд зазначив, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення. Тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, за період відбування покарання мав 8 заохочень, та 19 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, що не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_5 заяву про бажання приймати участь у апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2010 ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна. Відповідно до ст.12 КК України вказані злочини є тяжкими та особливо тяжкими.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.03.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.08.2009 до 13.05.2010, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 02.07.2010. Станом на 14.01.2022 відбутий засудженим строк покарання складав 13 років 2 місяці і 13 днів (з урахуванням заліку, на підставі ч.5 ст.72 КК України), не відбутий строк покарання складав 9 місяців і 18 днів.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 30.12.2021 засуджений ОСОБА_5 має 8 заохочень та 19 стягнень, з яких: 2 стягнення у виді догани, 6 стягнень у виді 15 діб ДіЗО, 1 стягнення у виді 5 діб ДіЗО, 1 стягнення у виді бесіди; 2 стягнення у виді 3 місяців ПКТ; 6 стягнень у виді 14 діб ДіЗО, які погашено у встановленому законом порядку.

З характеристик, затверджених начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 30.12.2021, та від 23.10.2020 вбачається, що в цілому засуджений ОСОБА_5 характеризується позитивно. Проте, з характеристик засудженого ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах особової справи засудженого від 03.10.2018, 29.11.2018, 31.12.2018, 24.05.2019, 12.07.2019 вбачається, що він участі у суспільно корисній праці не приймає, встановлений режим утримання порушує, загальноосвітній рівень не підвищує, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки.

Як вбачається з матеріалів особової справи, станом на 14.01.2022 поведінка засудженого змінилася в позитивну сторону, про що свідчить його остання характеристика від 30.12.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_5 працює прибиральником, до роботи ставиться добре, приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у її виконанні. Не допускає порушення вимог безпеки праці. У вчиненому злочині розкаюється, визначену судом міру покарання вважає справедливою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги без контролю. Приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених відкритий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із особами позитивної спрямованості.

Однак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.

Суд вважає, що сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень останнім часом та наявність періодичних заохочень, не може бути самостійною та єдиною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Оцінюючи в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, тяжкість вчинених ним злочинів, є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_5 лише почав ставати на шлях виправлення, проте, не довів його, а тому не готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні спільного подання начальника Державної установи Казанківська виправна колонія №93 та голови спостережної комісії при Баштанській райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2022 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7