Справа № 447/3974/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1242/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуколегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про відмову у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника ДУ Миколаївська ВК № 50 ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
вищевказаною ухвалою у задоволені подання начальника державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що засуджений відбуває покарання призначене за вчинення тяжкого злочину. Зі змісту характеристики засудженого та довідки про заохочення і стягнення встановлено, що засуджений стає на шлях виправлення, до нього не застосовувалися стягнення. Перебуваючи у СІЗО м. Луцька з 13.03.2019 порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, не заохочувався. 15.04.2021 засуджений прибув у ДУ «МВК №50». Засуджений працевлаштований у майстерні установи у бригаді по виготовленню рамок для вуликів. 30.06.2021 із засудженим ОСОБА_6 проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, згідно якого такий є середнім. Засуджений відбув встановлену законом частину покарання, однак засуджений є недостатньо вивченим установою виконання покарань, оскільки прибув туди лише 15.04.2021, наявність 1 (одного) заохочення саме по собі не може свідчити, що засуджений став на шлях виправлення. Крім того, на запитання чи засуджений навчається у Миколаївському навчальному центрі при ДУ «МВК №50» такий не міг ствердно відповісти.

Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою подання задоволити.

Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що за вісім місяців роботи у колонії він має одне заохочення і подяку начальники колонії. Зазначає, що потерпіла не подавала позов про стягнення з нього коштів та кошти визначені вироком суду щодо оплати вартості експертизи він має сплатити після того як буде звільнений з колонії. Також просить врахувати, що у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей і жінка потребує його допомоги щодо утримання сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та представника МВК № 50 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
Згідно з ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
З матеріалів справи, зокрема з подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії вбачається, що 24 жовтня 2019 року Ратнівським районним судом Волинської області ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Початок строку відбування покарання 03.03.2019. Кінець строку відбування покарання 03.03.2023.
Так, приймаючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував, що засуджений стає на шлях виправлення, до нього не застосовувались стягнення, перебуваючи у СІЗО м. Луцька з 13.03.2019 порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, не заохочувався, відбув встановлену законом частину покарання, однак за період відбування покарання поведінка засудженого не засвідчила, що він довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 107 КК України.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , про необґрунтованість судового рішення, оскільки викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо наявності одного заохочення та відсутності стягнень.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення засудженого ОСОБА_6 , є передчасним, оскільки засуджений є недостатньо вивченим адміністрацією установи виконання покарань, та такий, сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, наявність одного заохочення не може свідчити, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а тому ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року про відмову у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4