490/3235/21 07.03.2022
н/п 1-кп/490/42/2022
Справа № 490/3235/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , із секретарем ОСОБА_2 ,
розглядаючи кримінальне провадження №0003432, внесеного до ЄРДР 09.12.2020, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, національність українець, громадянина України, неодружений, з середньою освітою, офіційно не працюючого, інваліда ІІІ групи, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,-
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Глядки Волочийського району Хмельницької області, національність українець, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

встановив:

Центральним районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
До обвинувачених застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 15.03.2022 р.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 подав клопотання продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим, оскільки вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу немає, заявлені ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не зникли, обвинуваченим можуть бути прийнято спроби переховування від суду, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за скоєння якого, законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Також, обвинувачені можуть впливати на свідків, потерпілих від кримінального правопорушення та інших учасників злочину, з метою дачі ними завідомо недостовірних свідчень. На думку прокурора, запобіжний захід у виді тримання під вартою є запобіганням спроби з боку обвинувачених вчинити інші кримінальні правопорушення.
Виходячи із поточної ситуації в країні, в умовах введеного воєнного стану та при умовах роботи суду у воєнний час ухваленого головою Центрального районного суду м. Миколаєва 02.03.2022 року наказом №8-о/д, судом вирішено про здійснення судового розгляду клопотань прокурора в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" в якому тримаються обвинувачені, через застосований запобіжний захід строк якого закінчується 15.03.2022 року
Проте, у призначений для судового розгляду час, обвинувачені відмовилися виходити на відеконференцзвязок з приміщення ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", про що надали заяви про відмову, які отримані судом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду, у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин.

У зв`язку з наведеними обставинами, через існуючу загрозу життю, здоровю та безпеці відвідувачів суду, виключно для проведення невідкладного судового розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, діючи на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема положень ст.ст. 7, 8 та п. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд клопотання за відсутності обвинувачених, за участю їх захисників.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотання яке вирішується, суд дійшов висновку про таке.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, запобіжний захід у вигляді тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183, 197 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Статею 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Європейський суд з прав людини у рішеннях "Лаврик та інші проти України", "Ігнатов проти України" зауважив, що "тяжкість висунутих проти заявників обвинувачень і ризик їхнього переховування чи перешкоджання слідству згадувалися у первинних рішеннях про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення викладені у загальних формулюваннях і містили повторювані фрази. З них не вбачалося, що суди належним чином оцінили факти щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин різних стадій проваджень. Вбачається, що національні суди не намагалися продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Суд зазначає, що національні суди неодноразово обґрунтовували подальше тримання заявників під вартою посиланням на відсутність підстав для їхнього звільнення, тоді як пункт 3 статті 5 Конвенції передбачає застосування протилежного підходу і вимагає від національних органів влади наводити підстави для продовження строку тримання особи під вартою".
Прокурором доведено наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, як переховування від суду. Ризик є реальним, оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, вину в якому не визнають, та зможуть переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, іншою підставою є те, що обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, не мають постійного місця проживання з умовами придатними для проживання, не працюють, не мають сім`ї, а тому, без певних умов існування, застосувати до обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту не є гуманним та доцільним.
Прокурором не доведено існування ризиків передбачених п. 3, 5 ст. 177 КПК України, оскільки, судом допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є лише припущенням прокурора та не ґрунтується на доказах.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером окремо кожного обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами їх життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Вищевказані обставини, за переконанням суду, оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченими перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну їх процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 331, 370-372, 376 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання прокурора задовольнити. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 02 травня 2022 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 02 травня 2022 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 02 травня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з моменту проголошення ухвали, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_12