Справа № 456/2098/22
Провадження № 1-кп/456/309/2022
ВИРОК
іменем України

04 жовтня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекистану, м. Андіжан, узбека, громадянина Узбекистану, з середньою освітою, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який має посвідку на постійне проживання в Україні, раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 350 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 18 травня 2020 року близько 11 години 30 хвилин здійснював торгівлю продуктами харчування за межами продуктового ринку навпроти будинку АДРЕСА_2 , з порушенням чинного санітарного законодавства. В цей час заступник директора Комунального підприємства «Ринок» ОСОБА_6 , який є службовою особою, діючи на підставі Розпорядження №5 від 30.04.2020 «На виконання протоколу №15 позачергового засідання міської комісії з питань техногенної безпеки і надзвичайної ситуації», виданого директором цього КП, зробив зауваження ОСОБА_5 , з приводу порушення ним правил дотримання карантину під час торгівлі, а саме вимог постанови Головного санітарного лікаря України №14 від 27.04.2020 «Щодо протидії поширенню коронавірусної хвороби Covid-19 в місцях торгівлі харчовими продуктами та агропродовольчими товарами». Обурившись даним зауваженням, ОСОБА_5 спричинив конфлікт, в ході якого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як службовій особі, яка виконує свій громадський обов`язок, у зв`язку із службовою діяльністю, умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в ділянку носа. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній і нижній повіках правого ока, синця на верхній та нижній повіках лівого ока, садна на спинці носа у верхній третині, крововиливу на червоній каймі верхньої губи більше справа, черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток спинки носа, деформації носової перегородки, крові в обох гайморових пазухах, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_5 умисно заподіяв легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.350 КК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнано обвинуваченого.
Частина 2 статті 350 КК України - умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю,
Правова позиція сторони обвинувачення.
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 30 червня 2022 року прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений умисно заподіяв легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.350 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Правова позиція потерпілого.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 не заперечив щодо розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України та вказав, що шкода йому відшкодована в повному обсязі, жодних претензій до обвинуваченого він немає. Просить суд його суворо не карати.
Правова позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 18.05.2020 у нього з потерпілим був конфлікт на базарі, під час якого він завдав потерпілому удар в обличчя. Конфлікт мав місце через карантинні обмеження. Щиро розкаюється у вчиненому, просить вибачення у потерпілого, обіцяє, що більше такого не повториться.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала на те, що обвинувачений повністю визнає свою провину, розкаюється у вчиненому, просить суд врахувати що у нього на утриманні є малолітня дитина, крім цього він перерахував грошові кошти на підтримку ЗСУ, будучи іноземним громадянином, але фактично проживаючи в Україні. Просить суд застосувати відносно нього правові приписи ст.69 КК України, зазначила, що обвинувачений працює приватним підприємцем і може сплатити штраф.
Межі судового розгляду кримінального провадження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та думкою потерпілого щодо призначення міри покарання, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 350 КК України.
Висновки суду.
Таким чином суд вважає доведеним:
факт умисного заподіяння ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я службовій особі, у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)
Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18.)
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілому у виді перерахунку коштів на ЗСУ, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини.
Обтяжуючих вину покарання судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що дане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, будучи іноземним громадянином перерахував кошти на підтримку ЗСУ в розмірі 29999, 00 грн., а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття та відшкодування моральної шкоди потерпілому, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність обтяжуючих обставин, характеризуючі дані, згідно яких обвинувачений характеризується позитивно.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.
При цьому нормами ст. 69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність передбачено призначення покарання «нижче нижчого». Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 ККС ВС послався на те, що положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, відшкодував потерпілому моральну шкоду у виді перерахунку коштів на потреби ЗСУ, про що вказав потерпілий в судовому засіданні, відсутність матеріальної шкоди та наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини.

При цьому суд враховує, що сторона обвинувачення за таких обставин просить суд застосувати до обвинуваченого правові приписи ст.69 КК України та призначити покарання у виді штрафу, і потерпілий проти цього не заперечує та підтримує позицію сторони обвинувачення. З наведеною позицією сторони обвинувачення погоджується і сторона захисту.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння /постанова ВС у справі №165/1965/18 від 12.03.2020/.
За встановлених судом обставин, ОСОБА_5 18 травня 2020 року близько 11 години 30 хвилин здійснював торгівлю продуктами харчування за межами продуктового ринку напроти будинку АДРЕСА_2 , з порушенням чинного санітарного законодавства. В цей час заступник директора Комунального підприємства «Ринок» ОСОБА_6 , який є службовою особою, зробив зауваження ОСОБА_5 , з приводу порушення ним правил дотримання карантину під час торгівлі, в місцях торгівлі харчовими продуктами та агропродовольчими товарами». Обурившись даним зауваженням, ОСОБА_5 спричинив конфлікт, в ході якого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як службовій особі, яка виконує свій громадський обов`язок, у зв`язку із службовою діяльністю, умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в ділянку носа. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження.
З наведеного вбачається, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник через порушення правил торгівлі обвинуваченим, носив разовий характер і в подальшому був припинений та вичерпаний, про наведене зокрема повідомили в судовому засіданні потерпілий та обвинувачений. Обвинувачений повністю усвідомив протиправність свого діяння, та вказав, що такого більше не повториться, просить суд застосувати до нього покарання у виді штрафу, зобов`язується його сплатити.
Виходячи з положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду щире каяття обвинуваченого, осуд своєї неправомірної поведінки, вибачення обвинуваченого перед потерпілим, повне відшкодування моральної шкоди, допомога ЗСУ, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а відтак є всі підстави для застосування ст.69 КК України.

Суд вважає, що призначення покарання у виді штрафу досягне мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_5 сплив. На даний час у суду відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу. Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення експертизи відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 350 КК України й призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1750 /одна тисяча сімсот п`ятдесят/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 29750 /двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят/ грн. 00 коп.
Речові докази: компакт диск із відеозаписом від 18.05.2020 залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1