Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/90/22
Провадження № 1-кп/553/108/2022
У Х В А Л А
Іменем України
02.06.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000471 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20.12.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення заставим, термін дії якого продовжувався ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.02.2022 року та від 12.04.2022 року.

Так, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було враховано обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не навчається, не одружений, не має постійного місця проживання, тобто не має міцних соціальних зв`язків, його вік й те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, ступінь тяжкості злочину, в якому підозрюється, та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим, передбаченого санкцією статті у виді позбавленні волі на строк від 4 до 6 років, той факт, що злочин вчинений в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, яким був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на наступний день після звільнення з місць позбавлення волі, що в сукупності свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
В судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , обраного під час досудового розслідування, посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зменшилися, а подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою є цілком виправданим, оскільки останній може переховуватися від суду, вчинити інші правопорушення, а встановлені дані про його особу свідчать про те, що застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу не здатне запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 (яка залучена до участі у справі на окрему процесуальну дію на підставі ухвали суду у зв`язку з неможливістю участі в судовому засіданні захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ) проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Обвинувачений вказував, що не погоджується з пред`явленим обвинуваченням та кваліфікацією його дій, що має доводити під час розгляду справи, має родину, постійне місце проживання та малолітню доньку, а тому є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Захисник наголосила на недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання, наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час з огляду на наявність у нього місця проживання, родини та дитини.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та місця навчання, не одружений та не має постійного місця проживання, тобто міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, судимості за які не знято та не погашено в установленому законом порядку.

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавленні волі на строк від 4 до 6 років, інкримінований злочин вчинений ним щодо неповнолітнього, який в силу свого віку, не здатний повною мірою чинити супротив та давати реальну оцінку вчинених щодо нього протиправних дій, та в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, яким був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на наступний день після звільнення з місць позбавлення волі.

З огляду на вищенаведене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, його вік, репутацію, майновий стан, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховані усі наявні у розпорядженні дані про особу обвинуваченого, обставини, наведені обвинуваченим та його захисником щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання та малолітньої дитини на утриманні, якими сторона захисту обгрунтовує необхідність зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, жодними об`єктивними доказами не підтверджуються та на переконання суду в будь-якому випадку самі по собі не можуть бути визнані достатніми для висновку про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість ухилення обвинуваченого від суду, як і доводів щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.
Аналіз наявних у розпорядженні суду даних у їх сукупності дає підстави для висновку про доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й свідчить про доцільність продовження застосування до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Даних, які свідчать про зміну та виникнення таких обставин, які істотно впливають на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та судом в ході судового засідання не встановлено.
Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, з заявами про застосування застави чи поруки жодна особа не звернулась, - суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно нього на 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 11 год. 30 хв. 02 червня 2022 року по 11 год. 30 хв. 31 липня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1