справа № 462/1201/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000105 від 27.01.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Воловець, Воловецького району, Закарпатської області, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 30.12.2021 року ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк три місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, востаннє: 30.12.2021 Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк три місяці, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_4 , 24.01.2022 приблизно 15.40 години, знаходячись на автостанції №8, біля кафе «Варенична», що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Двірцева,1, підійшовши до потерпілого ОСОБА_5 та застосувавши фізичне насильство щодо потерпілого, а саме нанісши один удар в область чола, переслідуючи корисливий мотив, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, відкрито заволодів особистими речами потерпілого, а саме: барсеткою (сумка) вартістю 200 гривень, зі слів потерпілого , в якій знаходилися грошові кошти в сумі 1000 гривень, банківські картки в кількості 2 штуки, а саме чеського банку та А-банк № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 та водійське посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_5 , що не становить матеріальної цінності для потерпілого. Після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця події втік. Внаслідок вказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 1 200 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю. Пояснив, що приїхав до Львова з метою знайти роботу, зокрема, на вокзалі вантажником. В цей день обвинувачений вживав алкоголь. ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, вдарив його в лице та витягнув у нього сумку, яку той тримав під рукою. З місця події втік, кошти витратив на свої потреби, картки залишив, а сумку викинув. Шкодує про вчинене. Просить суворо не карати, має бажання іти захищати державу.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували.
Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи, зміст ст.337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, пояснення ОСОБА_4 про вживання алкогольних напоїв в цей день, суд вважає обставиною, яка характеризує обвинуваченого, адже така стосується вольового фактору та характеристики особи, що вчинила злочин, а також обставин скоєння злочину.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого.
ОСОБА_4 визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів, кримінальне правопорушення вчинив через декілька тижнів після постановлення щодо нього обвинувального вироку суду, на обліку в лікаря психіатра та в лікаря нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для застосування ст.75 КК України.
Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 30.12.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на 3 місяці, яке ОСОБА_4 не відбуте.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.п.а) п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Відтак, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 30.12.2021 року, яким його засуджено до трьох місяців арешту, слід обрати ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.01.2022 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.03.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
У зв`язку із призначенням судом обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, із застосуванням п.п.а) п.1 ч.1 ст.72 КК України, частково приєднати покарання, призначене вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 30.12.2021 року, яким його засуджено до трьох місяців арешту, та остаточно обрати ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 28 січня 2022 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити до вступу вироку в законну силу.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1