У Х В А Л А
07.07.2022 р.

Слідчий суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ;
із участю: секретаря ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 06.07.2022 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду із даною скаргою з вимогами скасувати постанову слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 року у кримінальному провадженні №0000044 від 29.01.2022 року; зобов`язати слідчого продовжити проведення досудового розслідування.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 підтримав вимоги поданої скарги. Пояснив, що ОСОБА_3 є потерпілим у кримінальному провадженні №0000044 від 29.01.2022 року за ч.1 ст.286 КК України, досудовим розслідуванням якого встановлено, що 28.01.2022 року о 23:22 години в межах населеного пункту м.Жмеринка Вінницької області при виїзді у напрямку с.Леляки Жмеринського району Вінницької області, керуючи автомобілем "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Дане кримінальне провадження №0000044 від 29.01.2022 року за ч.1 ст.286 КК України 29.06.2022 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вказане рішення заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте передчасно, на підставі неповноти проведення досудового розслідування. В описовій та мотивувальній частинах оскаржуваної постанови від 29.06.2022 року зазначено, що відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи від 30.05.2022 року та від 23.06.2020 року у заданій дорожній обстановці дії водія ОСОБА_7 регламентувались п.п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. Дії водія за висновками вказаних експертиз відповідали вимогам п.п. 12.2 Правил дорожнього руху, їх невідповідність вимогам п.п.12.4 не знаходяться в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водночас із цим експерт дійшов висновку, що при русі автомобіля із максимально допустимою швидкістю 50 км/год або з фактичною швидкістю 60 км/год та при верхньому кофіцієнті зчеплення шин з дорожнім покриттям, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода раніше, ніж місце наїзду буде досягнуте пішоходом. За цих же обставин але при нижньому коефіцієнті зчеплення шин з дорожнім покриттям водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, зупинитися раніше, ніж місце наїзду буде досягнуте пішоходом. Отримавши такий суперечливий висновок експерт слідчий обмежився посиланнями на ст.62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та підвів підсумок, що зібраних доказів недостатньо для оголошення про підозру ОСОБА_7 та направлення провадження до суду, а додаткові докази зібрати неможливо. Разом з тим за наявності можливості та в супереч ст.2 КПК України органом досудового розслідування не у повній мірі виконано завдання кримінального провадження щодо захисту особи від кримінального правопорушення, забезпечення повного розслідування, не було встановлено, які фактори могли впливати на значення коефіцієнта зчеплення шин з дорожнім покриттям та не проведено відповідно додаткове дослідження з метою отримання більш точного висновку експерта щодо технічної можливості водія попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування та зупинки раніше, ніж місце наїзду буде досягнуте пішоходом. Слідчим не вжито заходів щодо збирання доказів, які деталізують об ставники кримінального правопорушення, натомість вивчення залежності коефіцієнту зчеплення з дорожнім покриттям від стану коліс і шин автомобіля має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні. Також послався на статтю професора кафедри автомобілів та транспортного менеджменту Вінницького національного технічного університету доктора технічних наук ОСОБА_8 "Проблеми оцінювання коефіцієнта зчеплення автомобільних шин з дорогою при експертизі дорожньо-транспортних пригод". Відповідно до розділу 31 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Зауважив, що відповідно до п.21 розділу V Правил застосування у складі колісних транспортних засобів вказано, що мінімально допустима висота малюнка протектора шин у зимовий період повинна бути не менше 3 мм. Однак, стан дотримання водієм на момент скоєння ДТП вимог ПДР щодо коліс і шин та Правил технічної експлуатації коліс в ході досудового розслідування не вивчався взагалі. Проведена у справі судова експертиза технічного стану автомобіля дала відповіді лише на питання справності рульової та гальмівної систем. Питання стану коліс і шин на її вирішення не виносилось, тоді як воно має надважливе значення з огляду на висновки автотехнічних експертиз, якими досліджувався причинно-наслідковий зв`язок між допущеними водієм порушеннями та злочинними наслідками. З урахуванням вищезазначених доводів, у справі доцільно призначити додаткову експертизу технічного стану автомобіля, під час якої дослідити стан коліс та шин на його відповідність нормативно-правовим актам про безпеку експлуатації та руху транспортних засобів, після чого вирішувати питання стосовно доцільності призначення повторної судової автотехнічної експертизи задля вивчення властивих їй питань, з урахуванням додаткових вихідних даних. Крім цього, не можливо погодитись з тим, що під час призначення у справі автотехнічних експертиз слідчим вказано та експертом взято за основу фактичну швидкість руху автомобіля на момент виявлення небезпеки 60 км/год, тоді як з показань водія у протоколі його допиту від 29.01.2022 року слідує, що він рухався зі швидкістю 60-70 км/год. Вказані неточності вихідних даних могли мати вплив на правильність висновків експертизи. З огляду на вищевикладене, вбачається необґрунтованим висновок автотехнічної експертизи, за яким дії водія, котрий перевищив дозволену швидкість, "відповідали вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху", а саме, що він, керуючи автомобілем у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості обрав нібито таку швидкість руху, яка давала йому змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Оскаржувану постанову слідчого заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 року у кримінальному провадженні №0000044 від 29.01.2022 року вважає необґрунтованою. Просив задоволити скаргу та продовжити досудове розслідування.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав думку свого представника.
Слідчий ОСОБА_5 пояснив, що ним у групі слідчих здійснювалось досудове розслідування даного кримінального провадження. Упродовж всього кримінального провадження з моменту початку огляду місця події встановлено, що 28.01.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за дорожніх умов стану дорожнього покриття з опадами снігу, які були зафіксовані в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та огляду місця події. В межах фізичних можливостей було задокументовано слідову картину, яку можливо було виявити та зафіксувати під час огляду місця події, також в межах кримінального провадження було проведено ряд експертиз, у тому числі технічного стану транспортного засобу, судово-медичні, а також двічі призначались автотехнічна експертиза з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди наявності порушень дорожнього руху учасниками вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Було встановлено відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 30.05.2022 року, що у дорожній обстановці, яка мала місце 28.01.2022 року, дії водія ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.12.2, 12.3, 12.4. Ситуація, яка склалася при технічних параметрах викладених в постанові при верхньому коефіцієнті зчеплення шин з дорожнім покриттям водій мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування щупинитися раніше, ніж місце наїзду буде досягнуте пішоходом, а при нижньому коефіцієнті не мав такої можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до додаткової автотехнічної експертизи встановлено, що діями водія ОСОБА_7 дотримано п.п.12.2 Правил дорожнього руху, а у дотриманні вимог п.12.4 Правил дорожнього руху, вбачається невідповідність, перевищення швидкості руху в межах населеного пункту, тобто 60 км/год, однак в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди дане порушення, не знаходиться. Також досліджено питання щодо можливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди, дійсно висновком автотехнічної експертизи конкретно не надано відповідь в категоричній формі чи водій мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди чи ні, що визначається станом дорожнього покриття, а саме наявністю рихлого снігу, тобто експерти вказують, що якби було чітко встановлено стан дорожнього покриття, а саме: сухе покриття чи мокре, тоді була б надана категорична відповідь. З обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди були проведені слідчі експерименти, при проведення яких потерпілий ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_9 , який йшов разом з потерпілим, зазначили яким саме чином вони були розташовані на проїзній частині дороги та де саме відбувся наїзд на потерпілого ОСОБА_3 . Повідомити як саме рухався автомобіль до наїзду, останні не змогли, мотивуючи тим, що вони його не бачили і тому розташувати автомобіль на місці пригоди вони не змогли. Відповідно водій ОСОБА_7 зазначив яким чином він рухався на проїзній частині дороги, яким чином розташовувалися пішоходи та як відбулось зіткнення. У відповідності до автотехнічної експертизи дії водія ОСОБА_7 регламентуються Правилами дорожнього руху та експертами визначалася технічна можливість попередження вчинення дорожньо-транспортної пригоди і зазначена можливість уникнення шляхом зниження швидкості автомобіля водієм ОСОБА_7 . В даному випадку відповідно до Правил дорожнього руху в водія виникає небезпека для руху в момент, коли він об`єктивно може її виявити, тобто пішохід, який рухається у зустрічному напрямку, є небезпекою для руху; питання полягає у видимості пішохода з робочого місця водія, яка була встановлена під час слідчого експерименту. Зазначив, що в рамках досудового розслідування ним було отримано всі можливі вихідні дані, які слідство могло встановити, на підставі чого було призначено дві автотехнічні експертизи, однак які чітко не дали встановити в категоричній формі можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування екстреного гальмування. Отримати інші вихідні дані аби призначити додаткову експертизу не представляється можливим, оскільки досліджено всі можливості, проведені слідчі експерименти з учасниками дорожньо-транспортної пригоди, допитали їх та провели огляд місця події. Враховуючи те, що достатньо доказів вини водія ОСОБА_7 щоб оголосити йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, слідством не здобуто, тому було прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Уточнив, що слідчий експеримент проводився не у погодніх умовах, що відповідали б погоднім умовам події даної дорожньо-транспортної пригоди, так як проводився в літню пору року. Досудовим розслідуванням не призначалась судова автотехнічна експертиза для встановлення швидкості руху автомобіля в момент зіткнення на підставі отриманих пошкоджень, оскільки в теперішній час помер експерт, що розробив відповідну методику.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги та додатково представлені сторонами докази, слідчий суддя доходить таких висновків.
Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Крім того, на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК України, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення, зокрема, органів досудового розслідування. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.
Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
У відповідності до вимог ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою з дня отримання особою її копії.
Згідно положень ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги, зокрема, на рішення слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім, зокрема ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Так, в судовому засіданні встановлено, що предметом оскарження потерпілим ОСОБА_3 є рішення слідчого, а саме постанова слідчого заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 року у кримінальному провадженні №0000044 від 29.01.2022 року.
Скарга подана до суду у встановлений законом десятиденний строк з дня отримання представником потерпілого оскаржуваного рішення слідчого.
В межах доводів суб`єкта оскарження зі змісту оскаржуваної постанови слідчого не вбачається, на підставі яких саме належних та допустимих доказів він дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
Слідчим у постанові про закриття кримінального провадження не надано правової оцінки наявності або відсутності причинно-наслідкового зв`язку щодо перевищення швидкості водієм ОСОБА_7 у відповідному населеному пункті в сукупності умов щодо обмеженої оглядовості внаслідок темної пори доби і снігопаду, засніженого покриття проїзної частини та відповідної температури повітря, а також згідно стану шин автомобіля, надто при тому, що у відповідності до положень ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
При цьому, слідчим суддею визначається необгрунтованими твердження потерпілого та його представника щодо врахування експертом вихідних даних щодо початкової швидкості руху автомобіля 60 км/год, оскільки саме такі відомості встановлені під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , а стороною заявника не представлено інших доказів даної обставини.
Водночас експертний висновок від 30.05.2022 року №СЕ-19/102-22/7229-ІТ, серед іншого на підставі якого винесена оскаржувана постанова, грунтується на даних, отриманих під час проведення слідчих експериментів, умови проведення яких не відповідали в значній мірі погодним умовам під час ДТП, зокрема, за відсутності снігового покриву дорожнього покриття та низької температури повітря. При цьому заздалегідь не є очевидними можливість ефективного використання повідомленого водієм ОСОБА_10 режиму дальнього світла фар в умовах снігових опадів, а також власне відстань видимості пішохода 70 м саме у такому режимі під час снігопаду, максимальне значення якої застосовано у розрахунку експерта.
Також в частині поставленого на вирішення експерта запитання: "1. Як повинен був діяти в даній дорожній обстановці водій автомобіля "Daewoo Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 відповідно до вимог ПДР України?" у даному екпертному висновку обмежено досліджено дії вказаного водія з технічної точки зору лише стосовно вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, якими регламентовано суто швидкість руху транспортного засобу. Разом з тим, не надано експертної оцінки діям водія ОСОБА_7 стосовно дотримання ним вимог п.11.3 Правил дорожнього руху у вказаній дорожній обстановці за встановлених обставин його первісного руху на відстані 1,5 м від правого краю проїзної частини, що має загальну ширину 5,5 м без видимої суцільної лінії дорожньої розмітки, що вочевидь становила виїзд на смугу зустрічного руху із врахуванням загальновідомих технічних характеристик ширини вказаного автомобіля, а також щодо його подальшого зміщення ліворуч із повним виїздом на смугу зустрічного руху, власне по якій рухався пішки в момент зіткнення потерпілий ОСОБА_3 за встановленими даними наїзду на пішохода на відстані 3,4 м від правого краю проїзної частини.
Окрім цього, слідчим суддею визнається безпідставним твердження слідчого ОСОБА_5 про неможливість призначення судової автотехнічної експертизи з питання визначення швидкості автомобіля з урахуванням пошкоджень, які він отримав при зіткненні, оскільки незалежно від повідомленої слідчим події смерті певного експерта, експертні дослідження можуть здійснюватись різними експертними установами із використанням відповідних методик.
Отже, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не може вважатися законною, так як не є об`єктивною та не ґрунтується на матеріалах досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення слідчого про закриття даного кримінального провадження прийнято передчасно, а тому, доводи особи, яка подала скаргу, є обґрунтованими в частині вказаного вище, у зв`язку з чим постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги скарги про зобов`язання слідчого продовжити досудове розслідування матеріалів кримінального провадження №0000044 від 29.01.2022 року, то в цій частині скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження заздалегідь визначає відповідний обов`язок сторони обвинувачення продовжити його досудове розслідування.
Враховуючи викладене, керуючись ст.220, 303-307, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу задоволити частково.
Постанову слідчого заступника начальника СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 29.06.2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044 від 29.01.2022 року, скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1