КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)"» про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)"» про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 .
Рішення суду мотивовано передчасністю висновку про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є необхідною умовою застосування ст. 81 КК України, а також враховуючи значний невідбутий строк покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність дій по відшкодуванню шкоди, наслідки вчинення злочину у виді смерті потерпілої.
Засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, як незаконну та необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)"» про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому апелянт посилається на те, що під час перебування в Кагарлицькій виправній колонії він добре працює, і станом на день розгляду справи судом першої інстанції має не відбутий строк 1 рік 83 дні.

Також засуджений посилається на те, що, хоча в оскаржуваній ухвалі зазначено про його 6 заохочень та 3 стягнення, проте залишилось не з`ясованими обставини цих стягнень, оскільки стягнення він отримав за те, що більше ніж затверджений адміністрацією установи час спілкувався зі своїми дітьми, і ні в якому разі не мав на меті злісно порушувати режим установи.
Окрім того, розглядаючи питання про застосування до нього положень ст. 81 КК України, суд безпідставно досліджував обставини злочину, його тяжкість та рішення яке було постановлено Ставищенським районним судом.
Також апелянт вказує, що суд безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що відсутні дії по відшкодуванню шкоди потерпілим, оскільки він до засудження примирився з потерпілими, які не мають моральних та матеріальних претензій, повністю визнав свою провину та своїми діями довів потерпілим про своє каяття, а також, що ОСОБА_5 не має зобов`язань за виконавчим провадженням.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, відповідає фактичним обставинам провадження та ґрунтується на вимогах закону.

Так, ОСОБА_5 був засуджений вироком Ставищенського районного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Призначене вироком суду покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 відбуває в ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)», у яку прибув 22 березня 2019 року.
Також у поданні начальника виправної колонії зазначено, що ОСОБА_5 визнав вину у скоєному злочині, розкаюється та довів своє виправлення, проте, матеріали провадження не містять даних, які б вказували, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з характеристикою з ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» ОСОБА_5 відбуває покарання у вказаному закладі з 22 березня 2019 року та за змістом цього документу характеризується позитивно, має 6 заохочень та допустив три порушення режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді двох доган та однієї суворої догани.
З 27 листопада 2020 року по 30 червня 2021 року засуджений перебував на профілактичному обліку, як схильний до вчинення злісних порушень.
З матеріалів провадження убачається, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» з 22 березня 2019 року, до 09 січня 2020 року будь-яких заохочень не мав.
09 січня 2020 року за добросовісне ставлення до праці ОСОБА_5 був заохочений зняттям дисциплінарного стягнення від 15 липня 2019 року у виді догани.
01 квітня 2021 року за добросовісне ставлення до праці ОСОБА_5 був заохочений зняттям дисциплінарного стягнення від 27 листопада 2020 року у виді догани.
Третій вид стягнення у виді суворої догани від 10 грудня 2020 року засудженому було погашено в законному порядку 11 червня 2021 року.
02 квітня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 01 липня 2021 року та 07 жовтня 2021 року за добросовісне ставлення до праці ОСОБА_5 отримав подяки начальника ВК.
Отже, на думку колегії суддів, вказані в характеристиці та довідці на засудженого обставини доводять позитивну динаміку змін в особистості ОСОБА_5 , однак не дають підстав вважати, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зважаючи на час оголошення заохочень, а також на їх характер, оскільки частиною цих заохочень були зняті раніше накладені дисциплінарні стягнення.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 дотримувався норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконував передбачені законом вимоги персоналу установи. До праці ставився сумлінно, чесно виконував свої трудові обов`язки, за що 4 рази був заохочений адміністрацією установи у виді подяки за добросовісне ставлення до праці.
Проте, така поведінка свідчить про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст. 9 КВК України, зокрема, в частині добросовісності поведінки.
Посилання апелянта на те, що три стягнення він мав за спілкування зі своїми дітьми, і ні в якому разі не мав на меті злісно порушувати режим установи, є безпідставними, позаяк накладені на засудженого стягнення у виді двох доган та суворої догани за зберігання заборонених предметів - мобільних телефонів та сімкарти свідчили про неодноразові порушення вимог режиму утримання, які засуджений вчиняв після накладення дисциплінарних стягнень, що свідчить про злісність порушення режиму відбування покарання.
Доводи апелянта на те, що суд безпідставно досліджував обставини злочину, його тяжкість та рішення яке було постановлено Ставищенським районним судом є слушними, позаяк розглядаючи питання про застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, суд зобов`язаний був з`ясувати лише наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, передбачені вказаною статтею.
Проте оцінка дослідження обставин, викладених у вироку та викладеного у вироку ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, не є єдиною підставою, на яку послався суд, відмовляючи у задоволенні подання начальника виправної установи про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Доводи апелянта про те, що він добре працює, і станом на день розгляду справи судом першої інстанції має невідбутий строк 1 рік 83 дні, само по собі не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Посилання апелянта на те, що суд безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що відсутні дії по відшкодуванню шкоди потерпілим, оскільки він до засудження примирився з потерпілими, які не мають моральних та матеріальних претензій є безпідставними, оскільки, як обґрунтовано зазначив суд у своєму рішенні, потерпіла при постановленні вироку зазначала, що матеріальна і моральна шкода спричинена внаслідок смерті її чоловіка обвинуваченим не відшкодована.
Що стосується доводів засудженого, що він примирився з потерпілими, то вони, на думку колегії суддів, є голослівними, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, як і відсутність зобов`язань засудженого за виконавчим провадженням.
Отже, районний суд, встановивши відсутність обставин, які б свідчили, що за час відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)"» про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №368/1052/21

Провадження №11-кп/824/1296/2022
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1