Справа № 761/8758/22
Провадження № 1-кп/761/2427/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150, у якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, не одружений, освіта вища, на утриманні має неповнолітню дитину, місце роботи: комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 3», лікар-анестезіолог, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 6 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150, у якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою суду 20 травня 2022 року у цьому кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У межах підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з огляду на підсудність даного кримінального провадження Шевченківському районному суду міста Києва, згідно приписів ч. 9 ст. 615 КПК України та введений в України воєнний стан, зауважила, що при складанні обвинувального акту дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Також прокурором, в порядку ст. 315 КПК України, заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із можливістю визначення застави на рівні 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обґрунтовуючи яке прокурор послалася на наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування такого запобіжного заходу до ОСОБА_5 під час досудового розслідування, які не відпали та продовжують існувати на теперішній час.

Захисник ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечив щодо призначення справи до судового розгляду, з огляду на її непідсудність Шевченківському районному суду міста Києва, так як його підзахисному інкримінується вчинення кримінального правопорушення у Дніпровському районі міста Києва. Щодо доцільності обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням рівня застави, про який просить прокурор заперечив, посилаючись на наступне. Захисник звернув увагу, щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, вказав на фальсифікацію доказів та події кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, просив врахувати особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, формальність ризиків заявлених прокурором, а також на непомірність розміру застави у вигляді 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Звернув увагу суду на повідомлення його підзахисного щодо незаконного затримання та утримання у період з 19.03.22 року до 31.03.22 року без відповідного рішення та дотримання порядку, визначеного КПК України, просив щодо цього вжити заходів, визначених ст. 206 КПК України та забезпечити медичний огляд обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, щодо неможливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звернувся до суду із фактичним повідомлення про вчинення щодо нього працівниками правоохоронних органів кримінального правопорушення, яке полягає у незаконному його затриманні та утриманні у період з 19.03.22 року по 31.03.22 року, застосування щодо нього вказаними особами насильства, просив забезпечити проведення судово-медичного обстеження, у зв`язку із отриманими внаслідок застосованого насильства ушкодженнями.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, інші матеріали кримінального провадження наявні у розпорядженні суду, заявлені стороною обвинувачення та захисту клопотання, суд на даному етапі судового провадження дійшов до таких висновків.

Угоди про визнання винуватості до суду не надходило, про її досягнення сторони кримінального провадження не повідомляли.
Питання невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України перед судом не порушувалось.
Підстав для закриття кримінального провадження на теперішній час судом не встановлено.
Щодо питання підсудності цього кримінального провадження Шевченківському районному суду міста Києва слід звернути уваги на таке.
За загальним правилом, визначеним ст.32 КПК України, на яку посилається захисник, дійсно визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Водночас, розділом ХІ-1 КПК України визначається особливий режим досудового розслідування, судового розгляду в умовах воєнного стану. Зокрема, ст. 615 ч. 9 КПК України чітко встановлено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Положення цієї частини не поширюються на кримінальні провадження, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності в яких скеровано до суду до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною.
Указом Президента України № 64/22 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неоднорахову продовжувався та діяв на час звернення прокурором 19.05.22 року із обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні до суду, зокрема на підставі Указу Президента України № 259/22 від 18.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2212-IX від 21.04.2022.

З наявних у суду матеріалів, вбачається, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України, вказаний орган досудового розслідування знаходиться у територіальних межах Шевченківського району міста Києва. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо неможливості здійснення судового провадження у даній справі Шевченківським районним судом міста Києва.
Щодо питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, слід вказати на наступне. Від учасників судового провадження клопотань про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні не надійшло. Також, на час підготовчого судового провадження, судом не встановлені обставини, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.
У зв`язку із цим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.
Вирішуючи питання щодо складу осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження належить здійснювати за обов`язкової участі прокурора, обвинуваченого та захисника.
З огляду на клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та виявив бажання про колегіальний судовий розгляд, судовий розгляд необхідно здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.
Надаючи оцінку доводам захисника щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування саме за ч. 6 ст. 111-1 КК України слід виходити з наступного.
Згідно зі змістом п. 5 ч. 1 ст. 277, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, здійснюється слідчим, прокурором на власний розсуд з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які він вважав встановленими.
Тобто, здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискрецією сторони обвинувачення і ніхто не вправі змусити слідчого, прокурора її змінити. Виклад формули кваліфікації кримінального правопорушення відбувається з власних міркувань слідчого, прокурора, що не позбавляє права останніх у подальшому змінювати її, оскільки таке право гарантоване їм ст. ст. 279, 338 КПК України. Крім того, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 368 КК України вирішення питання про те, чи містить діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, належить вирішувати суду під час ухвалення вироку.
Наведене дає підстави для висновку, що на даній стадії судового провадження оцінка відповідності кваліфікації кримінального правопорушення не здійснюється, навпаки, питання вірності кваліфікації та питання доведеності висунутого обвинувачення має вирішуватися судом за наслідком судового розгляду.
Вирішуючи питання щодо доцільності обрання на час судового провадження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із наступного.

Так, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення у відповідності до п.2 ч.3 ст. 283 КПК України, про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду 19.05.22 року у порядку передбаченому ст. 291 КПК України, у зв`язку із чим, ОСОБА_5 відповідно до положення ч.2 ст. 42 КПК України набув статусу обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

В межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави строком до 28.05.22 року, в ході чого, досліджувалось питання обґрунтованості підозри повідомленої обвинуваченому з огляду на приписи КПК України.

Крім того, судом враховувались наявні ризики можливої неправомірної поведінки ОСОБА_5 передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На думку суду, на даний час, а саме на стадії підготовчого судового провадження, не вбачається підстав для зміни чи скасування, раніше застосованого запобіжного заходу.

Таке рішення суду обґрунтовується тим що, як убачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості (згідно ст. 12 КК України) відноситься до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років.

Перелік доказів зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування є вагомим, більш детальну оцінку яким суд надасть в ході судового розгляду під час вивчення змісту цих доказів, однак на даній стадії судового провадження, на думку суду цього достатньо для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, про який йдеться у клопотання прокурора.

Зокрема, судом враховується міра покарання, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення винуватості, і саме усвідомлення обвинуваченим цієї обставини, переконливо дає підстави вважати, про існування такого ризику як переховування від суду, незаконного впливу на свідків.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність на утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, роботи, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки. Даних щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, який би унеможливлював його утримання у місці попереднього ув`язнення суду не надано.

Оцінюючи доводи сторони обвинувачення, викладені у клопотанні щодо запобіжного заходу, суд керується положенням частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 132, частини четвертої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З огляду на положення частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків досудового розслідування.

Відповідно до частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).

Водночас, в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_5 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом, як зазначалося вище, не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від суду та впливу на свідків, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або можливість вчинення нового кримінального правопорушення, та /або продовження злочинної діяльності.

Виходячи із загальних визначень вказаних понять, слід відмітити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Так, в обґрунтування наявності ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор наводить наступні доводи: тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованого злочинів є вагомим доводом, що збільшує ризик переховування від суду.

При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Крім того, прокурор посилається на ризик незаконного впливу на свідків, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Так, після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачений дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких, на думку сторони обвинувачення підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, які можуть бути допитані у судовому засіданні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд, виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений знає як їх персональні данні, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, що в свою чергу зможе перешкодити проведенню належного судового розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та перешкоджання провадженню іншим чином, у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Суд вказує, що принцип змагальності, як загальна засада кримінального провадження, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.

Враховуючи наявні ризики, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.
Враховуючи викладені обставини, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали щодо вказаного виду запобіжного заходу, передбачений статтею 197 Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на обсяг висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та відповідну складність справи. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави як альтернативного виду запобіжного заходу, як то визначено приписами ст. 183 ч. 3 КПК України, суд керується положеннями ст. 182 КПК України, частиною 5 якої визначено, що розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється на рівні від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму, проте, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , його обвинувачення у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного зі здійсненням інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань, що в умовах воєнного стану, на думку суду, свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій та про наявність достатніх підстав для визначення розміру застави, який перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму. У зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про визначення розміру застави обвинуваченому, у відповідності до положень ст. 194 КПК України на обвинуваченого слід покласти ряд обов`язків.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, з огляду на його незаконне затримання у період з 19.03.22 по 31.03.22 року, також заявив про застосування до нього психологічного та фізичного насильства з боку працівників правоохоронних органів, якими вчинялися протиправні дії щодо нього, заявив про отримання ним шкоди здоров`ю, суд вважає за необхідне таку заяву зафіксувати та зазначити наступне.

Частиною 7 ст. 206 КПК України визначено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства підчас затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі(орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2)доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Таким чином, обов`язок суду в межах здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи, встановлений ч.6 ст.206 КПК України, обумовлений наявністю факту або обґрунтованої підозри вважати, що до такої особи було застосовано насильство під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Разом із цим, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює обов`язок держави гарантувати, з урахуванням практичних вимог режиму позбавлення волі, належний захист стану здоров`я та добробуту осіб, яких позбавлено волі, серед іншого, шляхом забезпечення їх необхідною медичною допомогою.
Аналогічної позиції у своїх рішеннях дотримується і Європейський суд з прав людини (справи «Пєтухов проти України», «Ухань проти України» та «Віслогузов проти України»), відповідно до якої державний орган повинен забезпечити ув`язненій особі достатній медичний нагляд для вчасного діагностування та лікування хвороб.
Крім того, положення ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» зобов`язує адміністрацію місць попереднього ув`язнення, серед іншого, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
За таких обставин, враховуючи те, що обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятора, покладається на керівника такої установи, який зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів, а також приймаючи до уваги заяву обвинуваченого, суд вважає за необхідне зобов`язати начальника ДУ «КСІ» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження обвинуваченого, відповідними спеціалістами.
Також з огляду на зафіксовану судом заяву обвинуваченого ОСОБА_5 щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне вказану заяву скерувати до Державного бюро розслідувань, задля розгляду вказаним органом досудового розслідування та прийняття відповідного рішення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194,197, 206,314,315-316, 369-372,376КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, який відбудеться у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, об 11 годині 00 хвилин - 02 червня 2022 року.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів, визначення складу колегії суддів здійснити, в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого та захисника.

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали про тримання під вартою ОСОБА_5 визначити на 60 днів, до 22 липня 2022 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 3000 (три тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 443 000 (сім мільйонів чотириста сорок три тисячі) гривень.
Застава вноситься обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок: для внесення застави (отримувач: ТУ ДСАУ у м. Києві, призначення платежу: застава за … (П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) від … (дата ухвали) по справі № …., внесені … (П.І.Б. особи, що вносить заставу).

Документ, що підтверджує внесення застави, надається суду, а також адміністрації СІЗО.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному судом протягом строку дії ухвали.
Покласти на ОСОБА_5 , у випадку внесення застави, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
Прибувати до суду за кожною вимогою;
Не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду.
Повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Носити електронний засіб контролю;
Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Визначити 2-х місячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Роз`яснити обвинуваченому, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя, суд, вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу, з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Доручити уповноваженій особі Державного бюро розслідувань, провести дослідження фактів викладених у заяві ОСОБА_5 , оригінал заяви направити до Державного бюро розслідувань. Про наслідки розгляду заяви повідомити суд в порядку судового контролю.

Зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я з огляду на подану заяву про застосування насильства.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1