У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003416 від 27.10.2015, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Тлумач, з середньою технічною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18 квітня 2005 року між приватним підприємцем ОСОБА_4 та філією «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» було укладено кредитний договір №15/4-05, згідно з яким ОСОБА_4 було надано кредит у сумі 26600 доларів США. Під забезпечення вказаного кредиту 19.04.2005 між ОСОБА_4 та філією «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» було укладено договір іпотеки № 53/23-2005, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку банку майнові права на будівлю, належну йому на підставі договору купівлі-продажу №714 від 19.04.2005, а саме незавершене будівництвом вбудоване приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Договір було посвідчено нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Пунктом 1.3 вищевказаного іпотечного договору встановлено, що підстава виникнення права власності підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 19.04.2005 №714. Право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки виникне після реєстрації у відповідному державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Пункт 1.4 Договору передбачає, що для засвідчення переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодавця,останній зобов`язується в термін 2 (два) робочі дні після отримання таких документів, але в будь-якому випадку не пізніше ніж через 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору, надати іпотекодержателю та нотаріусу, що нотаріально посвідчив цей договір, нотаріально посвідчені копії всіх документів, що засвідчують реєстрацію права власності іпотекодавця на предмет іпотеки. Крім того п. 1.9 Договору встановлено наступне: сторони погоджуються, що нотаріус накладає, згідно з чинним законодавством України заборону відчуження предмета іпотеки після державної реєстрації права власності. Така заборона відчуження діє до дати надання іпотекодержателем нотаріусу і/або іпотекодавцеві письмового повідомлення про повну сплату іпотекодавцем всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором або припинення цього договору. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації Іпотекодержателем у встановленому законом порядку, що передбачено п. 1.10 Договору.

Згодом ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що незавершене будівництвом приміщення магазину у будинку під АДРЕСА_1 перебуває під іпотекою, скориставшись відсутністю заборон у державному реєстрі права власності на нерухоме майно, уклав нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу вказаного приміщення з приватним підприємцем ОСОБА_6 , за яким останній сплатив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 8000 доларів США, що становило по офіційному курсу 40000 гривень. Після цього, 30 січня 2007 року, ОСОБА_4 відчужив вищевказане приміщення приватному підприємцю ОСОБА_6 , про що було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі під №345. За вказаним договором ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 18275 гривень. Окрім того досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 09 липня 2008 року у справі №7/144-2008 за позовом Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку «Промінвестбанк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» до відповідача - приватного підприємця ОСОБА_8 , яке набрало законної сили, стягнуто з останнього на користь банку суму кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотечного договору №53/23-2005 від 19.04.2005. В ході досудового розслідування також встановлено, що 04 серпня 2008 року ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, однак останній, знаючи, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 , ним було продане ОСОБА_6 , будь-яких даних суду про продаж майна не надав. Своїми діями ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 , тобто заподіяв останньої матеріальної шкоди на загальну суму близько 58000 гривень. Згідно з висновку почеркознавчої експертизи №15/1006 від 20.10.2015 підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Іпотекодавець» на іпотечному договорі №53/23 від 19.04.2005 виконаний громадянином ОСОБА_4 . Підпис від імені ОСОБА_4 на заяві-додатку до іпотечного договору від 19.04.2005 у графі «Підпис» виконаний громадянином ОСОБА_4 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах - шахрайство.

01.04.2022 обвинувачений заявив суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, просив кримінальне провадження закрити. При цьому винним себе у вчиненні злочину не визнав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши позицію обвинуваченого, а також прокурора, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа).

З обвинувального акту вбачається, що подія злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період з 18.04.2005 по 30.01.2007.

Санкція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років.

Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України віднесений до категорії тяжкого.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається судом , у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тож, у зв`язку з тим, що з дня інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України минуло більше десяти років, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за даною статтею на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закриттю.

При цьому судом враховано, що строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вказаним злочином сплив, переривання перебігу давності чи його зупинення не було, від слідства або суду обвинувачений не ухилявся, даних про притягнення його до кримінальної відповідальності до закінчення вказаного строку немає, обчислення строків давності є правильним.

Обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, при цьому вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав.

Щодо не визнання обвинуваченим вини, суд зазначає наступне.

Дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України (прим. сплив строку давності, відсутність обставин, що зумовлюють переривання чи зупинення такого) є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.11.2020 у справі № 455/229/17.

Відповідно до положень ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених КПК, у тому числі ст. 124 КПК. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

На цьому наголосив Верховний Суд у справі № 266/3090/18.

Відтак законодавець передбачив можливість стягнення витрат на залучення експерта при ухваленні обвинувального вироку, в розглядуваному ж випадку, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження, а відтак питання щодо таких витрат у даному кримінальному провадженні судом не вирішується.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст. ст. 124, 128-129, 182, 284-288, 369, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.

На підставі ст. 49 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003416 від 27.10.2015, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1