Справа № 205/6542/16
провадження № 1-в/632/61/22

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Первомайський подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року вироку суду щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Зеленодольськ Дніпропетровської області, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшло подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення вироків суду щодо ОСОБА_3 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року.

Прокурор надав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, у зв`язку із зайнятістю в іншій кримінальній справі.

Представник адміністрації ДУ «Первомайська ВК (№ 117)» надав суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та неможливістю прибути до судового засідання.

Засуджений надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив подання задовольнити.

Згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши подання та надані до суду докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 01 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року у вигляді 01 року 01 місяця позбавлення волі, і остаточно призначено покарання у виді 02 років 01 місяця позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 12 листопада 2016 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з дня фактичного затримання та приведення вироку до виконання, тобто 29 травня 2020 року.

Початок строку відбування покарання 29 травня 2020 року, кінець строку 29 червня 2022 року.

З 31 січня 2022 року засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)».

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року.

Вказаним Законом внесені зміни до ч. 1 ст. 309 КК України, якою у новій редакції за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, передбачено покарання у вигляді: штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Отже, починаючи з 01 липня 2020 року санкція ч. 1 ст. 309 КК України не передбачає такого виду покарання, як позбавлення волі, яке було призначене ОСОБА_3 вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Порядок вирішення питання щодо приведення вироку у відповідність до кримінального законодавства у разі усунення кримінальної караності діяння чи пом`якшення покарання визначений у ст. 74 КК України. Так, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Європейський суд у справі у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру» (рішення від 12 лютого2008 року, заява No 21906/04) наголосив, що не виключає можливості того, що заходи, прийняті законодавцем, адміністративними органами чи судами після призначення остаточного покарання або під час відбування покарання, можуть призвести до перегляду визначення або зміни меж «покарання», призначеного судом. Якщо таке трапиться, відповідні заходи, на думку ЄСПЛ, повинні підпадати під сферу заборони ретроактивного застосування покарань, передбаченої в кінці п. 1 ст. 7 Конвенції. Інакше держави зможуть вільно, наприклад, шляхом внесення змін до законодавства або перегляду тлумачення встановлених норм, вживати заходи, які ретроактивно переглядають межі призначеного покарання на шкоду засудженому, який не міг передбачити такий розвиток подій на момент скоєння злочину або призначення покарання. За таких умов ст. 7 Конвенції була б позбавлена будь-якої корисної дії для засуджених осіб, межі покарань яких було постфактум змінено не на їхню користь. Отже, такі зміни слід відрізняти від змін, внесених до способу відбування покарання, які не потрапляють у сферу застосування ст. 7 Конвенції in fine (п. 89 рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Дель Ріо Прада (Del Rio Prada) проти Іспанії» від 21 жовтня 2013 року, заява N 42750/09).

Приймаючи до уваги, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає більш м`який вид покарання, суд, вирішуючи питання в порядку ст. 537 КПК України, відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК України, вважає за необхідним змінити вид покарання з позбавлення волі на більш м`який вид покарання - обмеження волі та призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України 01 рік обмеження волі.

При визначенні засудженому ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю вироків, враховуючи, що за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року при призначенні покарання було застосовано принцип часткового складання покарань, суд вважає необхідним за цим же принципом визначити засудженому покарання.При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України призначене покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі складає 06 (шість) місяців позбавлення волі. На думку суду, зміна принципу призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (збільшення приєднаної невідбутої частини покарання) також неминуче призведе до погіршення становища засудженого, що суперечить вимогам ч. 2, 3 ст. 5 КК України.

Зазначений висновок узгоджується з позицію Харківського апеляційного суду, викладеної у постановах по справі №№ 639/8031/16-к, 644/6809/20.

Таким чином, суд доходить висновку, що подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року у відповідність до вимог Кримінального кодексу України з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ щодо ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 5, ч. 3 ст. ст. 74 КК України, ст. ст.537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення вироку суду щодо ОСОБА_3 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року привести у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі, яке відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України складає 06 (шість) місяців позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року у вигляді 01 року 01 місяця позбавлення волі та ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік 07 (сім) місяців.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя:ОСОБА_1