ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2529/22 Справа № 175/272/22 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді Іванченка О.Ю.

суддів Коваленка В.Д., Пістун А.О.

за участю:

секретаря судового засідання Шестакової А.С.

захисника Бєлінського Ю.Є.,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника Герасимчука С.С., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника Бєлінського Ю.Є., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який мешкає з адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2022 року включно.

Суд першої інстанції виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути продовжене до спливу цього строку, вважав реальною наявність існування ризиків, перелічених прокурором, які на даний час не змінилися та, особливо у період дії воєнного стану і не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, оскільки ступінь цих ризиків, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх вини за вчинення зокрема особливо тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть людини, є достатніми для продовження ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 строку тримання під вартою на 60 днів.

Суд вважав, що характер висунутого обвинувачення має значний суспільний інтерес, та свідчить про наявність ризиків того, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

- захисник Герасимчук С.С. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та звільнити з-під варти ОСОБА_1 .

Вказує на те, що при продовженні тримання під вартою обвинуваченого, судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Зазначає про незаконність та необґрунтованість підозри, а також про те, що судом не прийнято, що обвинувачений утримується під вартою майже рік.

Вказує на те, що судом взагалі не враховано те, що ОСОБА_1 ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, має малолітнього сина, а також виховує неповнолітнього сина своєї дружини, має постійне місце проживання, займається волонтерською благодійною діяльністю у громадській організації із захисту тварин, є волонтером, має міцні соціальні зв`язки, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та попередньої роботи. Також зазначає, що багато років підозрюваний постійно проживає у одному і тому ж населеному пункті, та має власне житло.

Також зазначає про те, що обвинувачений має ряд захворювань, через застосування до нього катувань електричним струмом.

- захисник Бєлінський Ю.Є. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 , не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_2 на більш м`який.

Вказує, що під час розгляду клопотання прокурора, суд першої інстанції не надав можливості сторонам висловити свої доводи щодо відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою.

Вважає, що ризики зазначені в клопотанні прокурора є недоведеними.

Вказує, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_2 , який є інвалідом 3 групи з дитинства, є пенсіонером, переніс хірургічне втручання на серці, у зв`язку з чим потребує систематичного стаціонарного лікування. Має на утриманні родину, та хворих батьків похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник Герасимчук С.С. у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції, а також просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Обвинувачений ОСОБА_1 відмовився від участі в режимі відеоконференції.

Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник Бєлінський Ю.Є. підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до початку судового засідання не надсилав.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження № 175/272/22, 16 серпня 2022 року в судовому засіданні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та доводи сторони захисту.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судом встановлено, що існує ризик, саме переховування обвинувачених від суду, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке їм загрожує у разі доведеності вини за вчинення зокрема особливо тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть людини.

Також, були враховані суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини ОСОБА_1 , характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, свідчить про наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_1 обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_1 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених, та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками в апеляційній скарзі не наведено.

Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів по справі у розумінні ст. ст. 84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мають кожен міцні соціальні зв`язки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, позитивні характеристики обвинувачених та відсутність судимостей, не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Щодо тверджень захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 недозволених методів слідства, то вони не можуть вирішуватись судом під час розгляду питання щодо обґрунтованості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та є предметом перевірки компетентного органу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вищевказаних вимог закону, суд першої інстанції не дотримався, оскільки розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як однією з підстав для продовження строку тримання під вартою, послався на ухвалу суду апеляційної інстанції та вказав, що Дніпровський апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 , однак ухвали апеляційних судів не є підставами для продовження строку тримання під вартою, тому таке посилання в ухвалі Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 194 КПК України ухвали судів апеляційної інстанції не можуть враховуватись як обставини для продовження строку тримання під вартою через те, що при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають враховуватись ризики, які існують саме на момент розгляду такого клопотання.

Апеляційним судом в ухвалі від 06 липня 2022 року перевірялись висновки суду про обґрунтованість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 станом на 20 червня 2022 року.

Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів дійшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника Герасимчука С.С., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника Бєлінського Ю.Є., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

О.Ю. Іванченко В.Д. Коваленко А.О. Пістун