Номер провадження: 11-кп/813/1779/22
Справа № 523/7443/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 рокуу кримінальному проваджені №0000543 від 15.11.2016 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підгірне Тарутинського району Одеської обл., громадянина України, з незакінченою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Рибаківка Березянського району Миколаївської обл., громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 26.01.2011 року Березянським райсудом Миколаївської обл. за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ст.70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 09.09.2015 року по відбуттю терміну покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Булатівка Тарутинського району Одеської обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 26.12.2012 року Біляївським райсудом Одеської обл. за ч.2 ст.186, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 13.06.2014 року від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію»,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07.10.2022 року з залишенням без змін визначені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2022 року розмірів застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 496 200 гривень відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 .
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме: можливе переховування обвинувачених від суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 раніше притягувались до кримінальної відповідальності, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Окрім того, вирішуючи питання щодо розміру застави, визначеного ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2022 року, суд зазначив, що визначений у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та саме в такому розмірі застава може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків., а тому такий розмір застави зміні не підлягає.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що пред`явлене йому обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами; прокурором жодним чином не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, судом не було враховано незадовільний стан його здоров`я та наявність міцних соціальних зв`язків.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.
В апеляційний скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що прокурором жодним чином не доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та судом визначено непомірний розмір застави.
Посилаючись на викладене адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_6 в апеляційних скаргах ставили питання щодо розгляду апеляційних скарг за участю обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , однак у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан, доставка обвинувачених до суду не виконується, в зв`язку з чим розгляд справи за участю обвинувачених є неможливим.
З урахуванням неможливості безпосередньої участі обвинувачених під час розгляду апеляційних скарг, апеляційним судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося з технічних причин.
Крім того, в судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який про день та час розгляду справи була повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його участю не заявляв.
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку адвокат ОСОБА_6 , який представляє інтереси обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинувачених та прокурора, для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, а також недопущення порушення прав обвинуваченого та розумних строків апеляційного розгляду, враховуючи рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 року та наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з якими не можуть бути відкладними судові засідання, на яких має розглядатися питання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченого та прокурора.
Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 який підтримав подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду першої інстанції в частині вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутністю підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Не погоджуючись із доводами апеляційних скарг про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, поєднаних з погрозою та застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, враховуючи характеристику осіб обвинувачених, які не працевлаштовані та стійких соціальних зв`язків не мають, тому є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду.

Окрім того, апеляційний суд також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше судимим, обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжких злочинів, що свідчить про їх небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а тому вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо продовження існування ризику вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що судом не враховано дані про його особу, зокрема, що він має постійне місце проживання, має родину, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, апеляційний суд не може вважати такими, які вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначені доводи, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, не можуть беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, що підтверджується її змістом.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що судом не враховано стан його здоров`я, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності доказів причетності його до вчинення інкримінованих йому злочинів, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 368 КПК України таке питання в вирішуються судом при ухваленні вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 422-1 КПК України передбачено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що під час перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями лише перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання сторони обвинувачення та ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо визначення судом непомірного розміру застави, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 3 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.
Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Апеляційний суд враховує обставини кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачуються ОСОБА_7 , пов`язаних з застосуванням насильства, їх суспільну небезпеку, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше судимим, що, на переконання апеляційного суду, збільшує встановлені ризики настільки, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та дозволяє суду вийти за межи визначеного п.4 ч.5 ст.182 КПК України розміру застави, яка, на думку апеляційного суду, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.
На переконання апеляційного суду, визначений судом першої інстанції при застосуванні запобіжного заходу розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні та які не зменшились з моменту обрання такого запобіжного заходу, та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави.
Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Разом із цим, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів даного кримінального провадження свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422-1, 532КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 09.08.2022 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000543 від 15.11.2016 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.10.2022 року з визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України, та обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4