ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/675/22 Справа № 213/1910/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001269 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого на ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС" газоелектрозварювальником, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Як встановлено судом, ОСОБА_9 23 вересня 2017 року, приблизно о 09.00 годині, керуючи технічно справним мотоциклом «VIPER ZS 150-A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 31 жовтня 2013 року належить йому на праві власності, рухався в світлу пору доби по сухому покриттю проїзної частини вул. Гірників в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зі сторони вул. Недєліна в напрямку вул. Сонячної.
Під час руху, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а) та 18.1. Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, був неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, продовжив рух, виїхав на нерегульований пішохідний перехід та здійснив наїзд передньою частиною мотоциклу «VIPER ZS 150-A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку його руху.
Своїми діями водій ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а) та 18.1. Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_9 правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості, мають ознаки тяжких, небезпечних для життя.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року, відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання йому покарання - скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін. В мотивування своїх вимог прокурор посилається на те, що призначене судом покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Захисники обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію захисників, проти задоволення скарги прокурора заперечував.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення обвинуваченому покарання, яке невідповідне ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню та незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке карання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість.
Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість, не відповідає обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.
При цьому, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, належним чином не вмотивувавши своїх висновків щодо можливості перевиховання ОСОБА_9 без реальної ізоляції його від суспільства.
Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 КК України наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.
Застосовуючи щодо обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд, як видно з мотивувальної частини вироку, послався на те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітнього сина, має офіційне місце роботи, а також, постійне зареєстроване місце проживання.
Також, підставою для застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України стало те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_9 вчинив в 2017 році, тобто до внесення змін до закону України про кримінальну відповідальність, зокрема до ст. 75 КК України, які виключають можливість застосування даної норми закону до осіб, які порушили правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції і вважає, що вказані обставини не є такими, що переконливо свідчать про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування реального покарання, як того вимагає ст. 75 КК України.
Так, поза належною увагою суду першої інстанції залишилось те, що даний злочин обвинувачений вчинив у стані сильного алкогольного сп`яніння, зокрема, алкоголю в крові обвинуваченого на момент вчинення злочину було виявлено 1,68 проміле, що в рази перевищує допустиму законом норму, також, судом не було враховано наслідки, які виразились у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, які за своїм характером є небезпечними для життя, поведінку обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового провадження, який на початку розгляду справи вину у вчиненому злочині не визнавав, надав неправидиві покази з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перед потерпілою не вибачився, шкоду завдану злочином не відшкодував, з лікуванням потерпілій допомогти не намагався.
Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти безпеки руху та експлуатації транспорту, наслідки кримінального правопорушення, зокрема завдання потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, обставини кримінального правопорушення, наїзд на потерпілу на пішохідному переході, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, має зареєстроване місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який на початку розгляду справи вину у вчиненому злочині не визнавав, ступінь алкогольного сп`яніння заперечував, намагався дати неправдиві покази з метою уникнення від кримінальної відповідальності, матеріально потерпілій допомоги не надав, зазначивши лише, що остання від її отримання відмовилась, з лікуванням, також, не допомагав, не вжив заходів щодо з`ясування стану здоров`я потерпілої та необхідності допомоги у лікуванні, перед потерпілою не вибачився.
Окрім цього, колегія суддів враховує, відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, наявність обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, яка просила суд першої інстанції призначити обвинуваченому покарання на власний розсуд, при цьому, для розгляду кримінального провадження в місцевий суд не з`явилась у зв`язку зі станом здоров`я, просила розглядати справу за її відсутності, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, із його реальним відбуттям.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, є відповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого, а також за своїм видом та розміром необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченими, так і іншими особами.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
В іншій частині вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4