Справа № 458/172/21
УХВАЛА
судового засідання

08.08.2022 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 .
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувального акту в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000663 від 26.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
встановив:
У провадженні Турківського районного суду Львівської області перебуває вкзане кримінальне провадження.
02.08.2022 у ході дослідження доказів у справі, згідно з встановленим судом порядком, захисники обвинуваченого ОСОБА_5 подали клопотання про визнання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 року, який складений слідчим СУ ГУНП у Л/о ОСОБА_8 з додатками, а саме, Схемою та фототаблицю до нього, очевидно недопустимим доказом з тієї підстави, що такий отриманий слідчим ОСОБА_8 , який не мав повноважень та дозволу на вчинення дій і фактично діяв поза межами наданих йому повноважень у даному кримінальному провадженні, тобто за недотримання належної правової процедури. Так, слідчий ОСОБА_8 не був визначений належним чином, як слідчий, який уповноважений здійснювати досудове розслідування, оскільки відомості до ЄРДР було внесено 26.08.2020, а постанова про створення групи слідчих була винесена заступником начальника ГУ НП у Львівській області начальником слідчого управління полковником поліції ОСОБА_9 27.08.2020 року.

Водночас, захисники обвинуваченого подали клопотання про визнання цього ж доказу з додатками до нього очевидно недопустимим з іншої підстави, а саме, порушення правил територіальної підслідності, оскільки місце дорожньо-транспортної пригоди мало місце на території Турківського району Львівської області, що належало до юрисдикції Турківського відділення поліції Самбірського відділу ГУ НП у Львівській області, а органом досудового розслідування визначено Головне управління Національної поліції у Львівській області, зокрема вказаний вище протокол з додатками до нього був складений старшим слідчим СУ ГУНП у Л/о ОСОБА_8 .

Прокурор заперечив проти клопотань захисників, вважає доводи, викладені захисниками необґрунтованими, подав письмове заперечення.

Представник потерпілого ОСОБА_4 , який бере участь в засіданні в режимі відеоконференції, також заперечив проти клопотань захисників, подав письмове заперечення.

На думку сторони захисту заперечення прокурора та представника потерпілого жодним чином не спростовують доводів їх клопотаннь.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши доводи та заперечення щодо клопотань захисників, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У статті 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

З цієї норми видно, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання.

Чинним КПК України встановлено підстави і умови визнання доказів недопустимими, що передбачає в свою чергу надання оцінки такому критерію судом в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення в сукупності з іншими доказами.

Водночас, законодавець окремо закріпив категорію очевидної недопустимості доказів, де процес оцінки судом певних відомостей як доказів відбувається на момент їх дослідження під час судового розгляду.

Так, згідно з ч.1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

А у відповідності до вимог ч. 2 ст. 89 КПК України, в разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Отже, з аналізу положень ст. 86-89 КПК України можна дійти висновку, що законодавець поділяє докази на допустимі та недопустимі, при цьому, ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні, у зв`язку з чим встановив різний порядок вирішення питання їх допустимості.

Норми чинного КПК України не містять визначення очевидної недопустимості доказу, однак, з урахуванням положень ст. 86, 87 КПК України, можна зробити висновок, що очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказано в КПК України.

Так, очевидно недопустимим є доказ, отриманий з порушенням процедури, визначеної КПК України, або в непередбаченому процесуальним законом порядку.

Критерій недопустимості доказів, зокрема їх очевидної недопустимості, застосовується також і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, що визначено у ст. 87 КПК, за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

Суд зазначає, що «очевидна недопустимість» є якісною характеристикою допущених порушень передбаченого законом порядку доказування у кримінальному провадженні. Її сутність полягає у тому, що такі порушення є безсумнівними, безперечними і, саме в силу цього, не потребують здійснення їх перевірки і співставлення з іншими доказами, наданими учасниками судового провадження.

Такі порушення повинні мати явний і безумовний характер і при цьому, встановлення таких порушень, повинно передувати дослідженню відомостей, щодо яких ставиться питання про очевидну недопустимість, адже визнання доказу очевидно недопустимим зумовлює неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч. 2 ст. 89 КПК України).

Таким чином, якщо певні відомості вже досліджено судом у повному обсязі, тому положення ч. 2 ст. 89 КПК України не можуть бути застосовані, і, за наявності підстав, питання про визнання доказів недопустимими підлягає вирішенню в загальному порядку.

На думку суду, вимога законодавця, в світлі положень ч. 2 ст. 89 КПК України щодо очевидної недопустимості доказів, пов`язана якраз з тим, щоб не досліджувати значного об`єму інформації для з`ясування спроможності окремих відомостей підтверджувати або спростовувати певні факти на етапі судового розгляду, а безпосередньо досліджувати обставини, які підлягають доказуванню.

У поданих суду клопотаннях сторона захисту просить визнати очевидно недопустимим доказом протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 з додатками до нього, оскільки такий отриманий слідчим, який не мав відповідних процесуальних повноважень у цьому кримінальному провадженні та при цьому було порушено правила територіальної підслідності (п. 3 ч. 3 ст. 87 КПК України).

Отже, сторона захисту заявила про очевидну недопустимість доказу з огляду на порушення процедури його отримання.

У такому випадку, суд повинен частково дослідити цей доказ на предмет того, що слугувало підставою проведення такої слідчої дії як огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме, з заявлених захисниками підстав відсутність повноважень слідчого ОСОБА_8 на проведення слідчої дії та щодо порушення правил територіальної підслідності. При цьому, суд вправі дослідити і інші докази, які це підтверджують або спростовують.

Суд зазначає, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 зі схемою та фототаблицею до нього як доказ, про очевидну недопустимість якого заявила сторона захисту, був предметом дослідження в судовому засіданні, згідно зі встановленим відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України порядком дослідження доказів.

Суд повністю дослідив у судовому засіданні цей доказ, при цьому, в рамках його дослідження вцілому, було допитано слідчого, понятого, спеціаліста, як учасників слідчої дії, щодо порядку проведення такої слідчої дії, відомостей, які містить цей доказ, досліджено наданий стороною захисту висновок експерта № 1647 від 28.04.2021.

Відтак, під час судового розгляду суд повністю дослідив відомості, які зафіксовані в протоколі та його додатках як докази а тому, підстав вирішувати питання про очевидну недопустимість доказу на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України немає.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до встановленого порядку дослідження доказів, суд дослідив витяг з ЄРДР, рапорти поліцейських щодо фіксування події ДТП, постанову прокурора про створення групи слідчих.

А отже, обставини, які, як вважають захисники обвинуваченого, свідчать про очевидну недопустимість вказаного ними доказу, а саме, порушення територіальної підслідності та відсутність повноважень слідчого, були їм відомі ще до початку дослідження протоколу огляду місця події з додатками.

Суд також звертає увагу на те, що захисники були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження і заздалегідь знали про недоліки зазначеного ними доказу, які, на їх думку, свідчать про очевидну недопустимість з підстав порушення правил територіальної підслідності та сумнівів щодо повноважень слідчого в цьому кримінальному провадженні. Однак, перш ніж розпочати дослідження матеріалів кримінального провадження, захисники такого клопотання не заявили.

Відтак, виходячи з вимог закону та враховуючи, що вказаний захисниками доказ уже був досліджений у судовому засіданні, тому суд не вбачає правових підстав для визнання очевидно недопустимим цього доказу на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання його допустимості у загальному порядку, передбаченому ч. 1 ст. 89 КПК України, під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті.

Керуючись ст. 86, 87, ч. 2 ст. 89, ч.2 ст. 349 КПК України, суд

ухвалив :
Відмовити в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 02.08.2022 про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 з додатками, а саме Схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2020 та фототаблицю до нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1