ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1209/22 Справа № 202/3793/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,
представника третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 07.04.2021 за ч. 3 ст. 190 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя, послався на те, що прокурором не доведено того, що існує обґрунтована підозра про вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту нерухомого майна. Разом з цим, слідчий суддя, врахував, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 у справі № 201/8995/20, яке оскаржено не було та набрало чинності, було стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 суму заборгованості за договором позики в розмірі 15000 доларів США, а згідно з копією свідоцтва, виданого 20.04.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 280, квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_7 . При цьому, слідчий суддя зазначив, що з автоматизованої системи виконавчих проваджень видно, що на теперішній час виконавчі провадження № 64820038 та № 64820915, боржником, за якими є ОСОБА_9 , завершені, а матеріали клопотання про арешт майна не містять даних щодо визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визнання незаконними дій приватного виконавця у виконавчому провадженні, а також визнання незаконним чи скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру, яку просить арештувати прокурор. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що до витребування органом досудового розслідування матеріалів виконавчого провадження та документів, які стали підставою для видачі нотаріального свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вирішення питання про арешт цього майна, є передчасним.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 45 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_7 , заборонивши їй або будь-яким іншим особам відчуження, користування та розпорядження цим майном.
Свої вимоги про скасування ухвали прокурор обгрунтовує незаконністю судового рішення, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. На переконання прокурора, слідчий суддя дійшов до необгрунтованих висновків про відсутність доказів щодо незаконного вибуття квартири із власності ОСОБА_12 , оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадженні за № 0000177 від 07.04.2021 за ч. 3 ст. 190 КК України, встановлено достатність підстав вважати про вчинення невстановленими особами тяжкого злочину шахрайське заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, а квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , було визнано речовим доказом. При цьому, прокурор вказує, що факт незаконного заволодіння квартирою, а також і факт застосування насильницький дій з цього приводу до ОСОБА_9 підтверджується показами його дружини ОСОБА_13 , яка також неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Разом з цим, прокурор зазначає, що, з огляду на викладені обставини, квартира є обєктом кримінально-протиправних дій та існує ризик того, її може бути відчужена або передана у в оренду чи користування третім особам. Окрім того, на переконання прокурора, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та надав оцінку доказам, посилаючись на рішення суду у цивільній справі, тоді, як із заяв та протоколі допиту потерпілих видно, що суду, який розглянув цю справу, були надані підроблені документи, які були отриманні насильницьким шляхом, тому ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової про накладення арешту на квартиру, з метою збереження речового доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши надані матеріали судового провадження, співставивши їх з доказами у провадженні, й вимогами кримінального процесуального закону та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження .
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Вказане узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Перевіряючи ухвалу слідчого судді на дотримання вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Так, апеляційним судом встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000177 від 07.04.2021 за ознаками злочину, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.
В межах цього кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 45 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_7 .
Згідно з клопотанням, невстановленими особами вчинено тяжкий злочин - заволодіння шахрайським шляхом квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належала на праві власності ОСОБА_9 .
Аналіз клопотання прокурора про накладення арешту на майно, дає підстави для висновку, що це клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт на майно.
Разом з цим, висновок слідчого судді стосовно відсутності правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, спростовується доданими до клопотання доказами, з яких вбачається наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Так, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведені прокурором та встановлені досудовим розслідуванням обставинами, вищезазначена квартира, в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження є об`єктом кримінально-протиправних дій та має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.
Окрім того, доказами за клопотанням про накладення арешту на майно підтверджено, що прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна - квартиру зазначив, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, у відповідності до постанови слідчого від 04.01.2022 зазначена у клопотанні квартира визнана речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.
Також, на думку колегії суддів, матеріалами клопотання та доводами прокурора підтверджено, що в цьому випадку мають місце відповідні ризики щодо цієї квартири, а саме можливості її відчуження, передачі в оренду чи користування третім особам, й доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.
Крім того, арешт майна у цьому провадженні є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
Отже, враховуючи, що вищевказана квартира відповідає критеріям, визначеним КПК України, а прокурором в повній мірі було зазначено, яке відношення має ця квартира до вчиненого злочину, з посиланням на докази, є достатні підстави вважати, що вона є об`єктом кримінально-протиправних дій та зберегла на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, для забезпечення таким чином виконання завдань кримінального провадження.
При цьому, незастосування заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, може призвести до протиправного відчудження наведеною у клопотанні прокурора квартири.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на цій стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на цей час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання не в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження відчужувати,розпоряджатися та/або користуватися наведеною квартирою, апеляційний суд виходить з обставин провадження, а також, необхідності втручання в права та інтереси власників майна, та приходить до висновку,що накладення арешту на це майно, шляхом заборони його відчуження та розпорядження не призведе до будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави й буде відповідати завданням кримінального провадження, а таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, та часткове задоволення клопотання прокурора й накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 45 кв.м., житлова площа 27.5 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони її відчуження та распорядження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарження не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3