Справа №522/9521/22
Провадження № 1-кс/522/4596/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2022 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, скаргу захисника затриманого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання та тримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_4 ,
затриманий - ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою на незаконне затримання та тримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України.
В обґрунтування скарги захисник посилається на те, що 23 липня 2022 року ОСОБА_3 затримано у м. Одесі оперуповноваженим СКП ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області на підставі постанови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.09.2014 у справі № 577/3920/14-к.
Так, у провадженні Конотопського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальна справа щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 365 ч. 2 ст. 368 КК України.
21.08.2014 відбувся попередній розгляд цієї справи, однак про час, дату чи місце судового розгляду він не був повідомлений. Під час вказаного засідання вирішено питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
04 вересня 2014 року провадження по даній справі зупинене та оголошено розшук ОСОБА_3 .
В той же час, весь вказаний період, тобто до 23 липня 2022 року жодних активних дій щодо розшуку її підзахисного не здійснювалося. Він проживав за відомою адресою, звертався до державних органів задля отримання документів: закордонного паспорту, свідоцтва про народження дитини та інших документів.
Окрім цього, зважаючи на практику ЄСПЛ, вимоги Конвенції про захист прав та основоположних свобод, положення КПК України, слід правильним вважати, що строк дозволу на затримання ОСОБА_3 сплинув через шість місяців, тобто 04 березня 2015 року. Таким чином, станом на момент затримання немає рішення суду про тримання особи під вартою, а тому він має бути негайно звільнений на підставі ст. 206 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду.
Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала вимоги скарги, просила звільнити її підзахисного з-під варти, так як той незаконно був затриманий та утримується під вартою без рішення слідчого судді.
Прокурор заперечив проти задоволення скарги.
Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.
Кримінальний процесуальний кодекс України.
Стаття 206. Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини
1. Кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
2. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Розділ XІ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
П.9. Запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Мотиви, із яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.
Стаття 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Відповідно до п с. ч. 1 ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом в тому числі п. c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
При цьому, у статті 303 КПК України, прямо не передбачено можливість подання скарги на незаконне затримання, слідчий суддя вважає таку скаргу прийнятною на підставі ст. 206 КПК України, ст. 26 Конституції України та ст. 5 Конвенції, адже згідно зі статтею 3 КПК України, саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Так, в судовому засіданні встановлено, що у провадженні Конотопського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальна справа щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 365 ч. 2 ст. 368 КК України.
21.08.2014 відбувся попередній розгляд цієї справи, однак про час, дату чи місце судового розгляду він не був повідомлений. Під час вказаного засідання вирішено питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
04 вересня 2014 року провадження по даній справі зупинене та оголошено розшук ОСОБА_3 .
Таким чином, щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у порядку, що діяв до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно із вимогами Перехідних положень, такі запобіжні заходи продовжують свою дію. Згідно із положеннями кримінально-процесуального кодексу 1960 року, жодних обмежень у строку застосування запобіжного заходу, чи встановлення строку розшуку особи не передбачалось. Таке рішення суду є законним і постановленим відповідно до вимог діючого, на момент розгляду справи КПК України 1960 року, а також відповідає вимогам чинного на даний період часу КПК України 2012 року.
Згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції затримана чи взята під варту особа має право ініціювати провадження з метою перевірки судом процесуальних і матеріально-правових умов, які є неодмінними для забезпечення «законності» у значенні пункту 1 статті 5 Конвенції позбавлення її свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, та легітимність мети, з якою здійснювалися це затримання і подальше тримання під вартою (див. справу «Ґраусліс проти Литви» (Grauslys v. Lithuania), заява № 36743/97, пункти 5155, від 10 жовтня 2000 року). 48. У пункті 4 статті 5 зазначено, що «суд без зволікання встановлює законність затримання». Ця вимога містить два аспекти: по-перше, можливість здійснення судового контролю має забезпечуватися невдовзі після взяття особи під варту і, в разі необхідності, з розумною періодичністю надалі. По-друге, таке провадження має здійснюватися з належною старанністю (див. справу «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 115). 49. Процедура вирішення питань стосовно тримання під вартою має здійснюватися з дотриманням принципу змагальності і завжди має забезпечувати рівність процесуальних засобів сторін у справі (див. справу «Тжаска проти Польщі» (Trzaska v. Poland), заява № 25792/94, п. 74, від 11 липня 2000 року). Забезпечення затриманому права бути заслуханим особисто або за допомогою певного представництва є однією з основоположних гарантій процедури, що застосовується при вирішенні питань позбавлення свободи (див. рішення у справі «Кампаніс проти Греції» (Kampanis v. Greece) від 13 липня 1995 року, серія А, № 318-B, п. 47). 50. Хоча пункт 4 статті 5 Конвенції не зобов`язує досліджувати кожний аргумент у доводах особи, взятої під варту, стосовно законності такого заходу, суддя, розглядаючи таке звернення, повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які для цілей Конвенції є неодмінними для забезпечення «законності» позбавлення свободи (див. справу «Ніколова проти Болгарії» (Nikolova v. Bulgaria) [GC], № 31195/96, п. 61, ECHR 1999-II).
Таким чином, з поданих матеріалів не вбачається жодних порушень, тому на підставі вище викладеного слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись ст. 42, 208, 372, 376 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу захисника затриманого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання та тримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя

ОСОБА_6