Справа № 441/1665/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/319/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 29 березня 2022 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_10 задоволено та звільнено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України на підставі вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за 0000008 від 04.01.2017 року відносно ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України закрито.

Суд мотивує своє рішення тим, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, згідно ч.2 ст.12 КК України відноситься до проступків, а на час розгляду справи судом закінчились строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, встановлені п.2 ч.1 ст.49 КК України. Суд вказує про відсутність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 .

На ухвалу суду потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, кримінальне провадження скерувати для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_12 - на новий розгляд у новому складі суду першої інстанції. Також просить повторно дослідити оригінали первинних облікових бухгалтерських документів, банківських платіжних документів від ОСОБА_12 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що наведені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не дослідженні всі обставини справи, не дано оцінку кожному доказам з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Вказує, що доказами наданими стороною обвинувачення підтверджується доведеність обвинувачення ОСОБА_12 за ч.1 ст.164 КК України.

На думку потерпілої в ухвалі суду не наведено, якими доказами підтверджується не переривання термінів давності, тому вважає твердження суду про відсутність відомостей щодо переривання строків надуманими.

Стверджує, що у слідчого з ОСОБА_12 були постійні приватні стосунки й тому слідчий не оголошував ОСОБА_12 в розшук та виносив постанови про закриття кримінального провадження, які оскаржувались потерпілою.

Також зазначає, що зверталася до слідчого з клопотаннями про ознайомлення з матеріали кримінального провадження, однак такі матеріали не надали для ознайомлення, тому потерпілій достовірно не відомо чи зупинялось досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що за участю потерпілої, не проводилось жодної слідчої дії, натомість слідчим ігнорувались її права протягом усього провадження, досудове розслідування проводилось неефективно, судово-бухгалтерська експертиза призначена несвоєчасно і без надання первинних бухгалтерських документів, однак даними висновку експерта суд в ухвалі обґрунтовує нез`ясовану вину ОСОБА_12 .

Вважає висновок суду необґрунтованим, так як судом не надано оцінки вказаним процесуальним джерелам доказів та їх змісту, які містять не належним чином зафіксовані відомості про обставини справи.

Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи потерпілої та не наведено в ухвалі мотивів їх неприйняття і не врахування.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та винести нову ухвалу про відмову в повному обсязі у задоволенні вимог клопотання прокурора ОСОБА_13 .

Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні ухвали судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано застосовано Главу 24 параграфу 2 КПК України та встановлено на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності. Стверджує, що згода підозрюваного ОСОБА_12 на таке звільнення не отримувалась, тому прокурором безпідставно та необґрунтовано без проведення досудового розслідування у повному обсязі складено клопотання та скеровано у суд.

Вважає, що прокурором та судом грубо порушено положення ст. 49 КК України, правильно не обчислено перебіг строків давності, не враховано обставин відновлення, зупинення та переривання строків, оскільки підозрюваний переховувався, злісно ухилявся від слідства та не сплатив в повному обсязі заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів.

На думку представника потерпілої, судом неправильно визначено час скоєння злочину та не враховано особливостей обрахунку строку давності щодо триваючих злочинів, так як дане кримінальне правопорушення є триваючим (до повноліття дитини) і продовжує тривати до теперішнього часу подання апеляційної скарги.

Звертає увагу, що підозрюваний з 2006 року продовжував ухилятися від сплати аліментів та неустойки, тому ним вчинено злочин, який знаходиться в поєднанні зі злочином, про звільнення від кримінальної відповідальності від якого клопоче прокурор.

Вважає, що відсутня необхідна сукупність умов для звільнення підозрюваного ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

01.06.2022 потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, подавши клопотання про відкладення розгляду справи до завершення воєнного стану в Україні.

22.06.2022 потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_14 не з`явилися в судове засідання.

Від представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи до завершення воєнного стану в Україні.

Враховуючи, що учасники судового процесу будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не прибули в судове засідання та з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених Кримінально процесуальним законом, заслухавши думку прокурора та підозрюваного ОСОБА_9 колегія суддів вважає за можливе продовжити апеляційний розгляд за відсутності захисника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора та підозрюваного ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення поданих апеляційних скарг, та просили такі відхилити, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2020 року до Городоцького районного суду Львівської області надійшло клопотання прокурора Городоцької місцевої прокуратури від 29 вересня 2020 року, в якому він просив на підставі ст.49 КК України звільнити підозрюваного ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України, у кримінальному провадженні №0000008 від 04.01.2017 р.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 02.12.2020, ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження закрито.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17.05.2021 задоволено апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 й скасовано ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 02.12.2020 та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 22.11.2021, матеріали справи скеровано для розгляду до Мостиського районного суду Львівської області, який постановив оскаржувану ухвалу.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , що наведені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не дослідженні обставини справи, не дано оцінку доказам з точки зору належності, допустимості і достовірності апеляційним суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до 49 КК України визначено підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, частиною першою статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ст. 49 ч. 1 КК України строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Порядок звільнення від кримінальної відповідальності визначений ст.286 КПК України, який передбачає те, що встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до правового висновку зазначеного у постанові ВС від 11.11.2020 р. у справі №455/229/17, дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дотримуючись вимог кримінально-процесуального закону, надав належну оцінку матеріалам справи та навів в оскаржуваній ухвалі встановлені ним в ході судового розгляду обставини, які є підставою для прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Також в апеляційній скарзі потерпіла стверджує, що слідчим ігнорувались її права, а досудове розслідування проводилось неефективно.

Колегія суддів звертає увагу, що п.7 ч.1 ст.56 КПК України передбачено право потерпілого протягом кримінального провадження оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тому за наявності обставин, які на думку потерпілої мали місце, остання мала право оскаржити рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування.

Доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , що при винесенні ухвали судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема неправильно визначено час скоєння злочину та не враховано особливостей обрахунку строку давності щодо даного кримінального правопорушення, яке, на думку представника потерпілої, продовжує тривати до часу подання цієї апеляційної скарги, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 29.03.2022, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_15 , будучи зобов`язаний за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 листопада 2006 року сплачувати на користь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_17 повноліття, починаючи з 03.10.2006, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, будучи працездатним та маючи реальну можливість виконати рішення суду, в період з 08.11.2006 по 28.11.2014, умисно не здійснював у повному обсязі платежів щодо сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), чим призвів до виникнення заборгованості із сплати аліментів у розмірі 174 905, 87 грн., що сукупно складають суму виплат більш, ніж за шість місяців відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Апеляційним судом встановлено, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на дату вчинення інкриміноваого ОСОБА_9 протиправного діяння передбачала покарання у вигляді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арешту на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України було передбачено строк три роки для звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно примітки (на дату вчинення інкриміноваого ОСОБА_9 протиправного діяння) у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відтак, кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 164 КК України (станом на дату його вчинення ОСОБА_9 ) відноситься до проступків, а відповідно до п. 2 ч. 1. ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення спливають по закінченні трирічного періоду.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України є триваючим (до повноліття дитини) та вважається закінченим з моменту настання наслідків ухилення особи від сплати аліментів, встановлених рішенням суду в розмірах, вказаних у примітці до ст.164 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відрахування в даному кримінальному провадженні строку давності з 28.11.2014, оскільки діяння, які призвели до виникнення заборгованості із сплати аліментів, вчинено діяння у період з 08.11.2006 по 28.11.2014 (день досягнення дитиною повноліття).

Відтак, місцевим судом правильно встановлено, що на час звернення прокурора з клопотанням відповідно до ст.49 КК України, минуло більше трьох років з часу вчинення ОСОБА_12 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення підозрюваного ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про відсутність згоди підозрюваного ОСОБА_12 на звільнення від кримінальної відповідальності спростовується письмовою заявою ОСОБА_12 від 29.09.2020, адресованою прокурору ОСОБА_18 (т. 1 а.с.4), в якій підозрюваний надає згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження №000008 від 04.01.2017 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Щодо доводів апелянта, що судом не враховано обставин відновлення, зупинення та переривання строків та що підозрюваний переховувався, злісно ухилявся від слідства, то такі апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять даних про переховування ОСОБА_11 від досудового розслідування та суду та оголошення його в розшук, також таких документів не було долучено до апеляційної скарги

Відтак, твердження адвоката ОСОБА_7 , про те, що мало місце переховування чи злісне ухилення підозрюваного ОСОБА_11 від слідства та суду, а також зупинення та переривання відновлення строків не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали апеляційним судом.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, як безпідставні, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 29 березня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 29 березня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3