Справа № 452/1225/22
У Х В А Л А

07 червня 2022 року м. Самбір

Слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області

ОСОБА_1 розглянувши клопотання ОСОБА_2 про часткове скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Самбірського міськрайонного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні № 0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2022 року, а саме: скасувати арешт на вантажний автомобіль «Renault Midlum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині визначення місця утримання його за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Рудня,
вул. Бісковицька, 9, та передати даний автомобіль законному власнику, ОСОБА_2 , на відповідальне зберігання за адресою: м. Львів, вул. Вернадського, 6. Тобто, фактично в даному клопотанні ставиться питання про визначення місця зберігання майна та передачу його на відповідальне зберігання.
Вивчивши викладені у клопотанні аргументи, слідчий суддя доходить наступного висновку.
Так, нормами ч. 3 ст. 26 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію, передбачені ст. 100 КПК України, яке не містить норм щодо порядку розгляду клопотань особи щодо порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом визначення місця зберігання та передачі майна на відповідальне зберігання, а також повноважень слідчого судді щодо розгляду таких клопотань.
Частиною 1 статті 100 КПК України, встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170, 174 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту частин 6 та 7 статті 100 КПК України, слідчий суддя здійснює розгляд клопотань щодо долі речових доказів у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України. Так, за рішенням слідчого судді речові докази можуть передаватись для реалізації, їх технологічної переробки або знищуються.
Тобто, вимогами КПК передбачений конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя, і питання визначення місця зберігання вже арештованого майна та передача речових доказів на відповідальне зберігання до таких випадків не відноситься.
При цьому, за змістом ст. ст. 40, 98-100 КПК України, про передачу речових доказів на відповідальне зберігання віднесене до повноважень слідчого, тому саме слідчий після визнання речей та документів речовими доказами зобов`язаний вирішити питання про їх збереження, у тому числі і передачу на відповідальне зберігання у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, вимога, яка заявлена у клопотанні не віднесена до компетенції слідчого судді.
З урахуванням вищевикладеного, обставин, за яких слідчий суддя під час досудового розслідування не уповноважений вирішувати питання щодо визначення місця зберігання майна та передачі арештованого майна на відповідальне зберігання, таке клопотання окремо слідчим суддею не може бути розглянуте та підлягає поверненню заявнику.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 26, 100, 369, 371-372 КПК України,

у х в а л и в:

Матеріали клопотання ОСОБА_2 про часткове скасування арешту майна - повернути особі, яка його подала.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя