Справа № 369/6847/22
Провадження №1-кс/369/1153/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2022 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчої групи заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0001741 від 31.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчим відділом Бучанського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0001741 від 31.05.2022 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 24.10.1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907 року, яка вступила в дію 26.01.1910 року та 07.03.1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
У подальшому, починаючи з 20.02.2014 року, на виконання свого злочинного плану військово-політичне керівництво РФ з використанням військовослужбовців РФ та інших спецпідрозділів розпочало здійснювати агресію та військові дії щодо України у відношенні її територіальної цілісності та забезпечення правопорядку. Зокрема здійснено окупацію території АР Крим, створено терористичні організації «ДНР» та «ЛНР». При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління частинами територій Донецької та Луганської областей України на місцевому рівні.
З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.
Президент Російської Федерації 22.02.2022 року, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за її межами, яке було задоволено.
Президент Російської Федерації 24.02.2022 року о 5 год оголосив про рішення розпочати так звану військову операцію на території України.
У подальшому підрозділами ЗС РФ, на виконання злочинного наказу представників влади РФ, всупереч вимог міжнародного законодавства, зокрема: частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 року; резолюцій - № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року, що містить Визначення агресії, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС РФ та інших військових формувань здійснено вторгнення на територію України та розпочато збройне протистояння з метою незаконного перетинання державного кордону України та посягання на її територіальну цілісність і недоторканність.
Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 року, учасниками якої є зокрема Україна та РФ (далі Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто horsdecombat унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.
Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження. (стаття 3 Конвенції).
Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.
Статтею 28 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.
Також, одним із загальновизнаних міжнародних правових актів, що регулює питання відповідальності за злочинні дії вчинені в умовах збройних конфліктів є Римський статут міжнародного кримінального суду (підписаний в м. Рим 17.07.1998 року, вступив в силу 01.07.2002 року). Вказаний документ підписаний представниками РФ 13.09.2000 року та України 20.01.2000 року.
Відповідно до ст. 7 Статуту дається визначення злочинів проти людяності, до яких зокрема віднесені: згідно п. а ч. 1 ст. 7 Статуту вбивство; п. (e) ч. 1 ст. 7 Статуту - ув`язнення або інше жорстоке позбавлення фізичної свободи в порушення основних норм міжнародного права; згідно з п. (k) ч. 1 ст. 7 Статуту інші нелюдські діяння аналогічного характеру, що полягають в умисному спричиненні сильних страждань або серйозних тілесних ушкоджень або серйозної шкоди психічному або фізичному здоров`ю.
Відповідно до ст. 8 Статуту дається визначення військових злочинів, до яких зокрема віднесені: згідно підпункту (ііі) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту умисне спричинення сильних страждань або серйозних тілесних ушкоджень або шкоди здоров`ю; згідно підпункту (iv) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту незаконне, безглузде та великомасштабне знищення та привласнення майна, не викликане військовою необхідністю; згідно підпункту (viii) п. а ч. 2 ст. 8 Статуту взяття заручників; згідно підпункту (i) п. b ч. 2 ст. 8 Статуту умисні напади на цивільне населення як таке або окремих цивільних осіб, які не беруть безпосередньої участі у військових діях; згідно підпункту (xxi) п. b ч. 2 ст. 8 Статуту зазіхання на людську гідність, зокрема образливе та принижувальне поводження; згідно підпункту і п. а ч. 2 ст. 8 Статуту умисне вбивство.
Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
У свою чергу, громадянин РФ ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем збройних сил РФ, діючи умисно, з метою насильницької зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з невстановлених мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими особами, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади та ЗС РФ, які діють в порушення вищевказаних нормативних правових актів, виконуючи злочинні накази, у складі підрозділу у якому він проходив військову службу, здійснив незаконний перетин державного кордону та приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території м. Буча Бучанського району Київської області.
Так, 13.03.2022 року близько 12:00 год ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем збройних сил РФ у званні сержант, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил РФ, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, перебував на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, що не брали участі у бойових діях.

Того дня, а саме 13.03.2022 року близько 12:00 год ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем збройних сил РФ у військовому званні сержант, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил РФ, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, в порушення основних норм міжнародного права, незаконно проникли натериторію господарства АДРЕСА_1 .
Після цього, переконавшись у проукраїнській позиції потерпілого ОСОБА_8 , який є цивільною особою, що не приймав участі у збройному конфлікті, та у якого була відсутня будь-яка зброя, знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до громадян України з числа цивільного населення, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст. ст. 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, п. (k) ч. 1 ст. 7, підпункту (ііі) п. а ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду, з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, застосували до ОСОБА_8 психічне насильство, що полягало у погрозах вбивством шляхом направлення стволів невстановлених досудовим розслідуванням автоматів у його сторону, а також у присутності потерпілого між собою обговорювали варіант вбивства останнього шляхом його поміщення до підвального приміщення, після чого кинути туди бойову гранату, які потерпілий сприймав як реальну загрозу своєму життю. Тим самим потерпілому ОСОБА_8 спричинено сильних моральних страждань.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на жорстоке, образливе та принижуюче поводження з цивільним населенням, 16.03.2022 року близько 18:00 год ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем збройних сил РФ у військовому званні сержант, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями збройних сил РФ, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, прибули до господарства АДРЕСА_2 , де, з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, будучи обізнаним, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є цивільним населенням, що не брали участі у бойових діях, у яких відсутня будь-яка зброя, та будь-які знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ними, в порушення основних норм міжнародного права, шляхом фізичного примусу, погрожуючи вбивством шляхом направлення ствола невстановленого досудовим розслідуванням автомата в їхню сторону, які вони сприйняли як реальну загрозу їхньому життю, змусив останніх вийти з господарства № 102 та піти до господарства АДРЕСА_1 .

У подальшому, без розриву в часі, знаходячисьбіля господарства АДРЕСА_1 , зазіхаючи на людську гідність, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог п. (с) ч. 1 ст. 3, ст. ст. 27, 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підпункту (xxi) п. b ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду, погрожуючи невстановленим досудовим розслідуванням автоматом, змусив ОСОБА_9 стати на коліна, тим самим здійснив образливе та принижуюче поводження з громадянином України, який є цивільною особою та не приймав участі у збройному конфлікті. Після цього, ОСОБА_7 надав злочинний наказ невстановленому військовослужбовцю збройних сил РФ направити ствол невстановленого досудовим розслідуванням пістолета в голову ОСОБА_9 та вбити останнього, якщо він ворухнеться.

Одразу після цього ОСОБА_7 , знаходячись у тому ж місці, зазіхаючи на людську гідність, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог п. (с) ч. 1 ст. 3, ст. ст. 27, 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підпункту (xxi) п. b ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду, погрожуючи невстановленим досудовим розслідуванням автоматом, змусив ОСОБА_8 стати на коліна, тим самим здійснив образливе та принижуюче поводження з громадянином України, який є цивільною особою та не приймав участі у збройному конфлікті. Після цього, ОСОБА_7 надав злочинний наказ невстановленому військовослужбовцю збройних сил РФ направити ствол невстановленої досудовим розслідуванням зброї в голову ОСОБА_8 та вбити останнього, якщо він ворухнеться.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на жорстоке, образливе та принижуюче поводження з цивільним населенням, ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог п. а ч. 1 ст. 3, ст. ст. 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, п. (k) ч. 1 ст. 7, підпункту (ііі) п. а ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду,умисно наніс близько 6 ударів кулаками обох рук по обличчю, близько 6 ударів кулаками обох рук по тілу та один удар прикладом автомата по потилиці ОСОБА_8 , тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження та фізичний біль.
Безпосередньо після цього, ОСОБА_7 , в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст. 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, незаконно відкрито заволодів бензиновим генератором електроенергії «KS 2900G» с/н 210801819, що належить потерпілому ОСОБА_8 , та погрожуючи зброєю, змусив останнього разом з невстановленим досудовим розслідуванням військовослужбовцем збройних сил РФ нести даний генератор до провулку у напрямку АДРЕСА_3 .
У подальшому, знаходячись по провулку між АДРЕСА_3 , продовжуючи жорстоке поводження та насилля над особистістю потерпілого, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог ст. ст. 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, п. (k) ч. 1 ст. 7, підпункту (ііі) п. а ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду, з метою заподіяння останньому сильних моральних страждань, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 про те, що його сина жорстоко вбили інші військовослужбовці збройних сил РФ, що завідомо для підозрюваного не відповідає дійсності.
Одразу після цього, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_8 йти геть, після чого здійснив 2 одиничні постріли з невстановленої досудовим розслідуванням зброї у напрямку потерпілого, але не влучив у зв`язку з темною порою доби, перебуванням у стані сильного алкогольного сп`яніння та швидким рухом ОСОБА_8 , при цьому спричинивши останньому сильних моральних страждань.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на жорстоке, образливе та принижуюче поводження з цивільним населенням, 19.03.2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13:00 год ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці,з мотивів нетерпимості до патріотично налаштованих громадян України, в порушення основних норм міжнародного права, а саме вимог п. b ч. 1 ст. 3, ст. ст. 31, 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, п. (e) ч. 1 ст. 7, підпункту (viii) п. а ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду, віддав злочинний наказ на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 , на виконання якого невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці збройних сил РФ, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, 19.03.2022 року близько 13:00 год, шляхом фізичного примусу, погрожуючи застосуванням зброї, одягнули пов`язку на очі ОСОБА_8 та повели його у невідомому напрямку, після чого помістили у невстановлене неопалюване підвальне приміщення, де утримували упродовж приблизно 2-3 годин, тим самим незаконно позбавили його волі та спричинили фізичні та моральні страждання.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та відданні наказу про вчинення таких дій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Комсомольск-на-Амуре, Хабаровського краю РФ, громадянин Російської Федерації, військовослужбовець збройних сил Російської Федерації, серія і номер паспорта громадянина РФ: НОМЕР_1 , виданий Міжрайонним відділенням управління Федеральної міграційної служби по Хабаровському краю м. Комсомольск-на-Амуре від 04.19.2010 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

З додержанням порядку та строків, встановлених ст. ст. 276-278 КПК України 28.04.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, обґрунтовується наступними доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , який детально розповів про обставини жорстокого поводження з ним військовослужбовцем РФ на ім`я ОСОБА_10 разом з іншими військовими РФ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив про обставини жорстокого поводження військовослужбовцями РФ з ним та ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила обставини вчинення жорстокого поводження та інших порушень законів та звичаїв війни військовослужбовцями РФ стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 , згідно якого останній впізнав на фото ОСОБА_7 , який жорстоко з ним поводився; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_9 , згідно якого останній впізнав на фото ОСОБА_7 , який жорстоко з ним поводився; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідкові ОСОБА_11 , згідно якого остання впізнала на фото ОСОБА_7 , який жорстоко поводився з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; протоколом огляду від 16.04.2022 року, згідно якого оглянуто інформацію на DVD-R диску, що надійшла від агенції журналістських розслідувань «Слідство.Інфо», на якому наявний список військовослужбовців РФ з анкетними даними, які відправляли посилки з викраденим в Україні майном. У списку виявлено військовослужбовця ОСОБА_7 та його повні анкетні дані; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 18.04.2022 року, в ході якого останній показав на місцевості механізм вчинення дій військовослужбовцями РФ, які вчинили жорстоке поводження та інші порушення законів та звичаїв війни стосовно нього та ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 18.04.2022 року, в ході якого остання показала на місцевості механізм вчинення дій військовослужбовцями РФ, які жорстоко поводились з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 19.04.2022 року, в ході якого останній показав на місцевості механізм вчинення дій військовослужбовцями РФ, які жорстоко поводилися з ним та ОСОБА_9 ; іншими доказами в їх сукупності.
Постановою керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області від 16.07.2022 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 16.08.2022 рокувключно.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 16.08.2022 року, а завершити досудове розслідування до вказаного строку у зв`язку з особливою складністю провадження не представляється можливим, оскільки до цього часу не виконані всі слідчі та процесуальні дії. Так, для завершення досудового розслідування необхідно виконати наступне: встановити періоди перебування підозрюваного на території України, в тому числі у період з 24.02.2022 року по 02.04.2022 року; встановити та допитати в якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування підозрюваного на території Бучанського району Київської області; встановити наявність у будинках, які розташовані неподалік від місця вчинення злочину, камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації; отримати від операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл» і ПрАТ «Київстар» інформацію про зв`язок, абонентів та надання телекомунікаційних послуг, а також провести її аналіз; провести аналіз інформації, отриманої у ході тимчасового доступу до документів у оператора телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, та маршрути передавання; провести інші слідчі (розшукових) та процесуальні дії, у яких виникне необхідність під час досудового розслідування.

В результаті проведення зазначених процесуальних дій будуть здобуті належні і допустимі докази, що наддасть змогу стороні обвинувачення дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, забезпечити реалізацію учасниками кримінального провадження їх процесуальних прав та дотримання загальних засад кримінального провадження.

Для завершення проведення зазначених процесуальних дій необхідний строк не менше трьох місяців.

Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних процесуальних дій раніше є те, що: обсяг інформації про зв`язок абонентів, яку вилучено в оператора телекомунікацій ПрАТ «ВФ Україна» є великим, а тому підготовка, огляд зазначеної інформації та її аналіз потребує значного часу та наявності відповідного технічного обладнання. Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумних строків під час кримінального провадження, для проведення огляду та аналізу цієї інформації 19.07.2022 року надано доручення оперативному підрозділу Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України, яке перебуває на виконанні. Для проведення вказаної слідчої дії необхідний строк не менше місяця; необхідність встановити періоди перебування ОСОБА_7 на території України, встановити та допитати в якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування останнього на території Бучанського району Київської області, отримати інформацію про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг від операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку, а також встановити наявність у будинках неподалік місця вчинення злочину камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації виникла у зв`язку з виконанням клопотання захисника підозрюваного про проведення слідчих дій, яке надійшло до Бучанської окружної прокуратури 12.07.2022 року; через тимчасову відсутність за місцем свого проживання у м. Буча Київської області великої кількості осіб, не допитані мешканці будинків, які розташовані поряд з місцем вчинення злочинів, та не отримано відомості про наявність встановлених камер відеоспостереження. Для виконання вказаних слідчих (розшукових) дій надано доручення оперативному підрозділу Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України, яке перебуває на виконанні та потребує строк не менше місяця; через значний обсяг інформації, до якої надано доступ на підставі постанови керівника Бучанської окружної прокуратури від 12.07.2022 року, оператори телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл» на даний час не надали необхідну інформацію.

Закінчити досудове розслідування до завершення проведення зазначених слідчих (розшукових) дій неможливо, так як без здобутих в результаті їх проведення доказів, прокурор не матиме змогу встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та викласти їх в обвинувальному акті.

Зважаючи на вищевикладене, закінчити досудове розслідування та прийняти законне та обґрунтоване рішення у даному кримінальному провадженні у строк до 16.08.2022 року неможливо з об`єктивних причин.

Отримання результатів зазначених процесуальних дій матиме визначальне значення для судового розгляду кримінального провадження, зокрема, наддасть можливість встановити факт перебування підозрюваного на території України та безпосередньо в м. Буча під час її окупації військовослужбовцями та іншими військовими угрупуваннями РФ, причетність підозрюваного до цього та інших кримінальних правопорушень вчинених на території Бучанського району, тобто в повному обсязі встановити об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Складність кримінального провадження є одним із критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо. Критерієм для визначення розумності строків також виступає спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (п. 1, 3 ч. 3 ст. 28 КПК України).

В даному випадку особлива складність кримінального провадження обумовлюється специфікою процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування.

На підставі вище наведеного, начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 просила слідчого суддю продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001741 від 31.05.2022 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438КК України, до шести місяців.
У судовому засіданні начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання у повному обсязі.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 щодо вирішення клопотання посилався на розсуд суду.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 КК України зазначений в клопотання злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо тяжких та особливо тяжких злочинів становить вісімнадцять місяців з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
28.04.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.
Згідно з ч. 5 ст. 295 КПК України, рішення прокурора про продовження строку досудового розслідування або про відмову у такому продовженні приймається у формі постанови.
Постановою керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області від 16.07.2022 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 16.08.2022 рокувключно.

Трьохмісячний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 16.08.2022 року.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
Відповідно до ч. 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора.
Відповідно до ч. 1 ст. 295-1 КПК України, у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.
Згідно з ч. 2 ст. 295-1 КПК України, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. При цьому слідчий, прокурор зобов`язані зазначити у відповідному клопотанні найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування.
Клопотання про продовження строку досудового розслідування подане з додержанням вимог, передбачених ч. 2 ст. 295-1 КПК України.
Отже, для завершення досудового розслідування, прийняття об`єктивного рішення у кримінальному провадженні, необхідно виконати значний обсяг процесуальних та слідчих дій.
Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку досудового розслідування подано у строки, передбачені ч. 5 ст. 294 КПК України і розглядається слідчим суддею до спливу строку досудового розслідування.
Таким чином, на переконання слідчого судді, яке отримано в результаті аналізу зазначених норм кримінально-процесуального законодавства, обставин клопотання та доданих до нього доказів, виконання всіх необхідних слідчих дій по цьому кримінальному провадженню, потребує додаткового часу, якого у слідчого немає внаслідок закінчення строку досудового розслідування тяжкого кримінального правопорушення.
Зважаючи на те, що по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_7 повідомлено про підозру та для завершення досудового розслідування необхідно виконати наступне: встановити періоди перебування підозрюваного на території України, в тому числі у період з 24.02.2022 року по 02.04.2022 року; встановити та допитати в якості свідків осіб, які зможуть підтвердити перебування підозрюваного на території Бучанського району Київської області; встановити наявність у будинках, які розташовані неподалік від місця вчинення злочину, камер відеоспостереження та отримати наявні носії інформації; отримати від операторів та провайдерів телекомунікацій стільникового зв`язку ТОВ «Лайфселл» і ПрАТ «Київстар» інформацію про зв`язок, абонентів та надання телекомунікаційних послуг, а також провести її аналіз; провести аналіз інформації, отриманої у ході тимчасового доступу до документів у оператора телекомунікацій стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» про зв`язок, абонентів, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання та інформацію про зв`язок, абонента (кінцеве обладнання), надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалість, зміст ІР-адреси, які надавались абоненту під час користування послугою Інтернет, та маршрути передавання; провести інші слідчі (розшукових) та процесуальні дії, тому клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не має ознак протиправності чи необґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що для здійснення зазначених слідчих дій доцільним є задовольнити клопотання та продовжити строк досудового розслідування до шести місяців, оскільки на даний час є очевидним той факт, що проведення слідчих дій є необхідним і обов`язковим для виконання завдань кримінального провадження, в тому числі забезпечення повного розслідування і судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 2, 28, 219, 294, 2951 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання старшого слідчого слідчої групи заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , погоджене заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0001741 від 31.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України задовольнити.
Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні№ 0001741 від 31.05.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438КК України, до шести місяців, тобто до 28 жовтня 2022 року (включно).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1