Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/310/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2022 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, громадянки України, розлученої, маючої трьох дітей, непрацюючої, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.30 год. 03 травня 2022 року до 18.30 год. 03 липня 2022 року.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.30 год. 03 травня 2022 року до 18.30 год. 03 липня 2022 року.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено наявність ризиків передбачених:
- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченою ухилятися від кримінальної відповідальності та суду, через тяжкість пред`явленого обвинувачення, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, крім того на виклики суду систематично не з`являлася, перебувала у розшуку;
- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченою здійснювати вплив на свідків, які в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по суті не допитувалися.
- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .
Обвинувачена змінила номер мобільного зв`язку, на який отримує SMS-повідомлення з повісткою про виклик до суду у вказаному кримінальному провадженні, однак суд про його зміну не повідомила.
Також, обвинувачена змінила місце проживання, не повідомивши про це суд, та в судовому засіданні повідомила про можливість її виїзду з України.
Наявні ризики, свідчать, що їх запобігання не можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, особистому зобов`язанню, остання не буде обмежена в своїх діях, тому ризики встановлені судом не будуть забезпечені, окрім того остання може з метою уникнення відповідальності вчинити спроби направлені на ухилення від суду.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2022, якою застосовано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог вказує що справа за обвинуваченням ОСОБА_7 перебуває на розгляді в суді більше трьох років.
Починаючи з квітня 2020 року ОСОБА_7 був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, який через пів року був скасований.
Обвинувачена ОСОБА_7 прибувала на кожні призначені судові засідання, що підтверджуються розписками та повідомленнями (відривними корінцями) про одержання судових повісток, які знаходяться в матеріалах справи.
17 грудня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7 був продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17.02.2022 з призначенням судового засідання на 14 лютого 2022 року. На вказану дату обвинувачена прибула до суду, але судове засідання невідбклося оскільки суддя 14.02.2022 знаходилась у відпустці.
24 лютого 2022 року Указом Президента України введено воєнний стан і з цього часу ні захисник, ні обвинувачена ОСОБА_7 про наступні призначені судові засідання не були проінформовані - ОСОБА_7 не отримувала жодної судової повістки, жодного смс-повідомлення про слухання справи.

У зв`язку із конфліктом з матір`ю, яка вигнала ОСОБА_7 з дому, обвинувачена не могла виконувати процесуальні обов`язки, щодо перебування під домашнім арештом за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 змінила місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та збиралася повідомити про це суд, що підтверджується довідкою з місця фактичного проживання.
Вказує, що матеріали справи не свідчить про наявність жодного із зазначеного в клопотанні прокурора ризиків.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0004819 від 23.06.2019, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.30 год. 03 травня 2022 року до 18.30 год. 03 липня 2022 року.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 стаття 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Частиною 3 стаття 199 КПК України, регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання, щодо обвинуваченої під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному особливо тяжкому злочині проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Відтак, суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченою ухилятися від кримінальної відповідальності та суду, через тяжкість пред`явленого обвинувачення, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, крім того на виклики суду систематично не з`являлася, перебувала у розшуку;
- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченою здійснювати вплив на свідків, які в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по суті не допитувалися.
- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, про те що оскільки обвинувачена змінила номер мобільного зв`язку, на який отримує SMS-повідомлення з повісткою про виклик до суду та змінила місце проживання, не повідомивши про це суд, та в судовому засіданні повідомила про можливість її виїзду з України, запобігання ризикам не можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, особистому зобов`язанню, остання не буде обмежена в своїх діях, тому ризики встановлені судом не будуть забезпечені. Також обвинувачена може з метою уникнення відповідальності вчинити спроби направлені на ухилення від суду.
Отже, доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо незаконності утримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 не знайшли підтвердження.
Із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також, колегія суддів враховує, що обвинувачена ухиляється від явки до суду, тому судом щодо неї застосовувався примусовий привід, однак у призначене судове засідання привід виконаний так і не був, тому доводи апеляційної скарги про те що ОСОБА_7 не ухилялася від суду є безпідставними.
Посилання сторони захисту, на те що обвинувачена до затримання мала постійне місце проживання та не могла виконувати процесуальні обов`язки, щодо перебування під домашнім арештом, через сімейні обставини, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, суд врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілого, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 ,задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 травня 2022 року, якою стосовно ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.30 год. 03 травня 2022 року до 18.30 год. 03 липня 2022 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4