КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
Іменем України

12 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001680 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо протягом вказаного строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені законом.
Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 12.06.2021 приблизно о 20 год. 35 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась зі сторони вул. Василя Степанченка в напрямку виїзду на шляхопровід Святошино, пр. Перемоги, зі швидкістю 30 км/год. У цей же час, у крайній правій смузі руху проїзної частини пр. Перемоги зі сторони вул. Анатолія Петрицького в напрямку вул. Чистяківська в м. Києві, рухався велосипедист ОСОБА_8 зі швидкістю близько 10 км/год. При цьому, у водія ОСОБА_6 виникла необхідність здійснення маневру - повороту праворуч, та остання керуючи автомобілем Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , та продовжуючи рух в напрямку пр. Перемоги, проявила неуважність, відволіклась та відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не впевнилась в безпечності власного маневру, чим порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконала вимоги п.п 1.3, 1.5, 2.3б, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, які діють з 01.01.2002 року (зі змінами).

Внаслідок чого, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , скоїв зіткнення з велосипедистом, ОСОБА_8 , який рухався по пр. Перемоги зі сторони вул. Анатолія Петрицького в напрямку вул. Чистяківська в м. Києві. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 заподіяно тілесне ушкодження у виді закритої травми лівого передпліччя: перелом голівки лівої променевої кістки (без зміщення уламків). Характер та морфологія виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось внаслідок ударної дії тупим(ми) предметам(ми), що могло бути при транспортній травмі, за давністю можуть відповідати вказаному терміну. Порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху та спричинення ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.
Зокрема, як зазначає апелянт, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зовсім не обґрунтувавши мотивів прийнятого рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, як вважає апелянт, порушив вимоги ст.ст. 55, 65 КК України, що призвело до призначення обвинуваченій покарання без застосування до неї обов`язкового, у даному випадку, додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому, вважає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, які вказують на необхідність збереження за обвинуваченою спеціального права. Під час судового розгляду не досліджувались будь-які докази, які б вказували, що призначення необхідного додаткового покарання буде надмірним тягарем для обвинуваченої. Разом з тим, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, саме неуважна поведінка ОСОБА_6 на дорозі призвела до суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Також Перший заступник керівника Київської міської прокуратури у своїй скарзі зазначає про те, що призначення основного покарання без додаткового не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченої кримінального правопорушення внаслідок м`якості, що відповідно до ст.ст. 409, 413, 414 КПК України, є підставою для скасування незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги.
При вирішенні питання про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які помякшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнав обставиною, яка помякшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , її щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Також, окрім характеру та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, обставини, яка помякшує покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона є вдовою, має неповнолітню дитину, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має постійне місце реєстрації та проживання, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря-психіатра також не перебуває, раніше не судима.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у виді обмеження волі.
Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, її особу, те що вона є вдовою, виховує неповнолітнього сина, працює, суд першої інстанції визнав за доцільне застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд не знайшов підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки інкриміноване їй кримінальне правопорушення є невеликої тяжкості, вона щиро розкаялася, має неповнолітнього сина, якого виховує сама.
Незважаючи на мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на які суд першої інстанції послався у своєму рішенні, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного обвинуваченій покарання, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі Першого заступника керівника Київської міської прокуратури, не може бути визнаний законним та обґрунтованим, з огляду на таке.
Як прямо передбачено ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 2 наведеної вище статті, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, за якою ОСОБА_6 визнано винною згідно оскаржуваного вироку, крім основного покарання, зокрема у виді обмеження волі на строк до трьох років, передбачає також обовязкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Незважаючи на вказані вимоги закону, а також положення ч. 2 ст. 69 КК України про те, що лише на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обовязкове, суд першої інстанції не застосував до ОСОБА_6 вказане вище додаткове покарання, яке є обовязковим та могло бути не призначеним лише з підстав, передбачених вказаною вище нормою (ст. 69 КК).
Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання без застосування обовязкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, є свідченням не тільки неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а й невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що, відповідно до положень ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що, при ухваленні оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , а призначене їй покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його м`якість, що є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції та ухвалення нового вироку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При цьому, погоджуючись з мотивами призначеного ОСОБА_6 судом основного покарання та з рішенням суду щодо її звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 286 цього Кодексу із застосуванням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, оскільки не вбачає законних підстав для застосування до неї положень, передбачених ст. 69 КК України, які дозволять не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 286 цього Кодексу, як обов`язкове.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалити рішення, яким апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити; вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного їй покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, оскільки саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати наведеним вище нормам матеріального права та сприятиме досягненню його мети.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити Цибі Ніні Василівні покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до вимог, передбачених частинами 1, 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/17180/21

Номер провадження : 11-кп/824/2067/2022

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1