Провадження № 11-кп/824/1849/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 60 днів, тобто до 10 березня 2022 року.
Рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було прийнято судом у порядку ч. 3 ст. 331 КПК України та було мотивоване тим, що відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, можливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлена. Крім того, судом було враховано положення ст. 178 КПК України, згідно з якими, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, визначені даною статтею, зокрема, вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, рід занять, покарання, яке загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим, можливість впливати на потерпілого, свідків, переховуватись від суду, тим самим у нього буде можливість вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, а тому суд вважав за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою ще на 60 днів. Суд також констатував, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції від 04 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року по справі № 760/26386/19 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не врахував ст. 29 Конституції України, положення ст. 9 Загальної декларації прав людини 1948 року, п. 1 ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п. 1, 3 та п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також обвинувачений вказує, що прокурор жодного разу при вирішенні питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою не доводив наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України та не дотримувався процедури розгляду клопотання про застосування відповідного запобіжного заходу, а відтак підстав для тримання його під вартою немає.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0003509 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 березня 2022 року включно.
Постановлене рішення суд мотивував тим, що сукупність матеріалів провадження дають підстави вважати, що на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою істотно не зменшились і не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, зважаючи на перебування обвинуваченого ОСОБА_6 протягом тривалого часу у розшуку, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 знищив знаряддя злочину.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою також було встановлено відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за які, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема які вказують на вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, стан здоровя, рід занять, можливість обвинуваченого впливати на потерпілого, свідків, переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної декларації прав людини 1948 року, п. 1 ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п. 1, 3 та п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то колегія суддів зазначає, що продовження строків тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні здійснюється за вмотивованим рішенням суду, на підставі та в порядку, встановленому главою 18 КПК України, що, в свою чергу, повністю узгоджується з імперативними приписами ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної декларації прав людини 1948 року, п. 1 ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу, судом першої інстанції було встановлено, що продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурор жодного разу при вирішенні питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою не доводив наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України та не дотримувався процедури розгляду клопотання про застосування відповідного запобіжного заходу, колегія суддів звертає увагу, що в ході судового розгляду при вирішенні питання доцільності продовження строків тримання під вартою прокурором було заявлено про існування обставин, які доводять наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не були спростовані обвинуваченим.
З урахуванням викладеного доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Соломянського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4