Справа № 393/97/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року смт.Новгородка
Новгородківський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Новгородка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000129 від 11.02.2022р., відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань, Черкаської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, осіб на утриманні не має, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.02.2020р. Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло, вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

08.02.2022р., у денний час, обвинувачений ОСОБА_3 перебував вдома в АДРЕСА_1 , і в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна з житлового будинку потерпілої ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_1 . Цього ж дня, обвинувачений підійшов до автомобіля марки ''Лада Ларгус'', який належить потерпілій та який перебував на території домоволодіння останньої, що за вищевказаною адресою, та був незамкненим. Обвинувачений відчинив водійські дверцята даного автомобіля, з яких викрав запасний ключ від вхідних дверей житлового будинку потерпілої, який заховав в одному із господарських приміщень. Після цього, 09.02.2022р., у денний час, обвинувачений, будучи впевнений, що його дії не будуть помічені власником та іншими особами, так як власник був відсутній, відімкнув заздалегідь приготовленим ключем вхідні двері житлового будинку потерпілої і проник у приміщення, звідки таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 700 грн. З викраденими грошима обвинувачений з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загаьну суму 700 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені злочину визнав повністю. Суду надав покази, що 08.02.2022р. він із незачиненого автомобіля потерпілої ОСОБА_6 взяв ключ від вхідних дверей її будинку. 09.02.2022р. він відкрив вказаним ключем вхідні двері будинку потерпілої, що в АДРЕСА_1 , та викрав з будинку 700 грн. Частину вказаних коштів він віддав за борг, а на решту поїхав до своєї сестри.

У скоєному щиро розкаюється.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, окрім його показів, які наданні у судовому засіданні, підтверджується і дослідженими судом матеріалами справи, зокрема: постановою про визнання предметів речовими доказами від 17.02.2022р., згідно якої ключ визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню; розпискою потерпілої ОСОБА_6 від 17.02.2022р., згідно якої вона отримала від працівників поліції на зберігання ключ від вхідних дверей.
Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого.
В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема по справах ''Ірландія проти Сполученого Королівства'' від 18.01.1978р., ''Коробов проти України'' від 21.10.2011р. вказано, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини ''поза розумним сумнівом'', така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані відповідно до обвинувального акту по ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло, вчинене повторно.

Вина обвинуваченого у вчинені даного злочину доведена в судовому засіданні ''поза розумним сумнівом'' та випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).
При обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обвинувачений, перебуваючи на іспитовому строці за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2020р., скоїв тяжкий злочин. Тяжких наслідків по справі не наступило. Щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, не працює, осіб на утриманні не має, завдані збитки потерпілій не відшкодував. На диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває.

В заяві від 29.03.2022р. потерпіла ОСОБА_6 просить суд розглянути справу без її участі. Із змісту цієї ж заяви вбачається, що обвинувачений не відшкодував потерпілій завдані збитки.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України суд визнає, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому та яка передбачена ст.67 КК України, є вчинення злочину повторно. Проте, відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Інкримінована обвинуваченому ч.3 ст.185 КК України вже містить таку кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення як повторність, тому вчинення злочину особою повторно не може бути визнано як обтяжуюча обставина при призначенні покарання обвинуваченому.

Таким чином, суд при призначенні покарання обвинуваченому не враховує обставину, що обтяжує покарання та яка вказана у обвинувальному акті, - вчинення злочину повторно.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини, зокрема: у справах ''Бакланов проти Росії'' від 09.06.2005р., ''Фрізен проти Росії'' від 24.03.2005р., в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що ''досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу ''законності'' і воно не було свавільним''. У справі ''Ізмайлов проти Росії'' від 16.10.2008р. Європейський суд вказав, що ''для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити ''особистий надмірний тягар для особи''.
На підставі викладеного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, обставини справи та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе тільки за умови ізоляції його від суспільства.

Таке покарання, на думку суду, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_3 вчинив злочин 09.02.2022р., тобто перебуваючи на іспитовому строці за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2020р.

З огляду на викладене, обвинуваченому необхідно призначати остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, враховуючи обставини справи, а також те, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а саме - до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2020р.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Речовий доказ по справі: ключ від вхідних дверей будинку потерпілої необхідно повернути потерпілій ОСОБА_6 .

По даному кримінальному провадженню міра запобіжного заходу до обвинуваченого не застосовувалась.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 366-368, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2020р. і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_3 під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_3 з моменту його взяття під варту, тобто з 03.05.2022р.

Речовий доказ: ключ від вхідних дверей будинку потерпілої ОСОБА_6 - повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Новгородківський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити) обвинуваченому, захиснику-адвокату, потерпілій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_7