Дата документу 11.08.2022 Справа № 334/589/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/633/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/589/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

06.10.2020 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у торговій залі магазину ТОВ «РУШ» «Ева» №102, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.218, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяла товар з полиць у торгівельній залі. Після чого, не розрахувавшись за товар, безперешкодно пройшла через касову зону та покинула приміщення магазину, у подальшому викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим завдала ТОВ «РУШ» «Ева» №102 матеріальну шкоду на загальну суму 415 грн. 50 коп.

09.12.2020 року приблизно об 11 год. 05 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у торговій залі магазину №0134 ТОВ «АТБ Маркет», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Професора Толока, буд.22, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяла з полиці у торгівельній залі товар, який сховала у сумку, яку мала при собі, проте була помічена співробітником служби охорони магазину ТОВ «АТБ- Маркет» №0134, який слідкував за торговим залом через камери відео спостереження. Після чого, ОСОБА_8 не розрахувавшись за товар, безперешкодно пройшла касову зону та направилася до виходу з магазину. Однак була зупинена працівником охорони зазначеного магазину, який попросив пред`явити чек на придбаний товар, на що остання почала заперечувати придбання будь-якого товару та продовжила рух у напрямку виходу з магазину. Після чого, ОСОБА_8 розуміючи, що її злочинні дії викрито, не реагуючи на прохання робітника охорони зупинитися, утримуючи при собі викрадене майно, діючи умисно, почала втікати з приміщення магазину, проте свій злочинний намір не довела до кінця з обставин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками служби охорони біля виходу з приміщення магазину з викраденим товаром.

12.02.2021 року приблизно о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні торгового залу магазину «Економ Плюс», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Миру, буд.16, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяла товар з полиць у торгівельній залі, який сховала до пакету блакитного кольору, який заздалегідь принесла з собою. Після цього, не маючи наміру розраховуватись за вказаний товар, сховала пакет з викраденим майном до камери схову та залишила приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_8 попросила свого знайомого ОСОБА_10 прийти до магазину «Економ Плюс» та забрати з камери схову №3 раніше залишений нею пакет з викраденим товаром, при цьому ОСОБА_8 не повідомила ОСОБА_10 , що вказаний товар крадений. В подальшому, виконуючи прохання ОСОБА_8 , 12.02.2021 року приблизно о 20 год. 50 хв. ОСОБА_10 прийшов до магазину «Економ Плюс» за допомогою ключа, який надала йому остання, відчинив камеру схову №3 та забрав пакет з товаром, який у подальшому передав ОСОБА_8 , яка розпорядилась ним на власний розсуд, чим завдала ТОВ «КП «Економ Плюс» матеріальну шкоду у розмірі 377 грн. 93 коп.

16.02.2021 року приблизно о 20 год. 53 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину ТОВ «РУШ» «Ева» №102, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.218, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяла з полиці магазину товари, які поклала у кишеню, направилась через касову зону до виходу з вказаного магазину, покинувши приміщення вказаного магазину, не розрахувавшись за товар, яким у подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим завдала матеріальної шкоди ТОВ «РУШ» на загальну суму 980 грн. 90 коп.

29.03.2021 року приблизно о 14 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні торгового залу магазину «Варус», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, бул.Центральний, буд.7, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з торгівельного прилавку товари, які поклала до своєї сумки. Після цього, не маючи наміру розраховуватися за вказаний товар, ОСОБА_8 пройшла повз касову зону та залишила приміщення магазину «Варус». Викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим завдала ТОВ «Омега» матеріальну шкоду у розмірі 862 грн. 64 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Їй призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, повернення застави та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК на ч.2 ст.185 КК, пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, застосувавши ст.75 КК та звільнити її від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачена до самого моменту її затримання охоронцями магазину вважала, що її дії по викраденню чужого майна носять таємний характер. Умисел обвинуваченої був спрямований на вчинення таємного викрадення майна, про що вказано і у вироку суду. Висновок суду щодо усвідомлення обвинуваченою факту того, що її викрили на підставі запитання охоронця про чек, є лише припущенням, оскільки саме по собі питання про чек на товар не містить в собі прямих тверджень про скоєння злочину. При цьому охоронцем не було вказано ОСОБА_8 про те, що вона скоїла крадіжку або не розрахувалась за товар, що дає підстави вважати, що обвинувачена продовжувала вважати свої дії по викраденню чужого майна таємними. Будь-яких доказів того, що обвинувачена вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК в матеріалах справи не має. Таким чином обвинувачена, пройшовши касову зону з викраденим майном, вже скоїла кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.185 КК та виконала усі дії, що утворюють об`єктивну сторону таємного викрадення майна, після чого була затримана охоронцями. Також після затримання обвинувачена намагалася повернути викрадене майно, що свідчить про відсутність у неї наміру утримувати викрадене. Тому не можна вважати, що дії ОСОБА_8 , розпочаті як таємне викрадення, переросли у відкрите викрадення. Крім того, обвинувачена має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні неповнолітню дочку, проживає разом з матір`ю та братом, який є особою з інвалідністю, частково відшкодувала завдану шкоду, потерпілі до обвинуваченої будь-яких претензій не мають. Обвинувачена щиро розкаюється, засуджує свою протиправну поведінку, а обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченої, не встановлено. З урахуванням зазначених обставин суд мав можливість застосувати до обвинуваченої ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченої та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник в своїй апеляційній скарзі вимагав перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК на ч.2 ст.185 КК, оскільки обвинувачена не усвідомлювала, що її дії під час викрадення майна були помічені іншими особами.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами захисника виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони захисту, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі. Зазначені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зокрема, суд першої інстанції правильно виходив з того, що для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Будучи допитаним під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працює в магазині «АТБ» охоронцем. Приблизно на початку грудня 2020 року у ранішній час, ближче до обіду, він перебував на своєму робочому місці у торговій залі біля кас магазину, коли по рації напарник ОСОБА_12 передав, що дівчина у світлій куртці та з картатою сумкою взяла алкоголь. Він її чекав біля кас, бачив, як вона пройшла касову зону не розрахувавшись за товар. Він її зупинив вже біля виходу з магазину та запитав чек на придбаний товар. ОСОБА_8 відповіла, що у неї нічого немає, покупок вона не здійснювала. Вона розвернулася та пішла у сторону виходу. Він схопив її за руку та утримував, поки не підійшов інший охоронець. Пляшки з сумки ОСОБА_8 дістала сама.

Зазначені обставини не заперечувала і сама обвинувачена ОСОБА_8 .

Вимога охоронця надати для перевірки чек за придбаний товар безумовно свідчить про усвідомлення обвинуваченою поінформованості охоронця про факт заволодіння нею товару в магазині і його винос повз касову зону без сплати. Судова колегія наголошує на тому, що охоронець вимагав надати йому для перевірки чек, будучи обізнаним, що товар з магазину є в кошику обвинуваченої. В іншому разі він би вимагав надати для перевірки не чек, а сумку для її перевірки на предмет наявності в ній товарів з магазину. Усвідомлювала цю обставину й ОСОБА_8 . Підтвердженням таких висновків суду є поведінка обвинуваченої. Оскільки після висунутої вимоги надати чек за товар, який був у її валізі, обвинувачена зазначила, що покупок вона не здійснювала та з викраденим майном направилася в бік виходу з магазину, намагаючись тим самим покинути місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, тим самим вона вчинила дії, направлені на його подальше утримання. Ці обставини беззаперечно свідчать про те, що обвинувачена усвідомлювала, що її дії були помічені охоронцями магазину, проте на вимогу надати чек за сплачений товар обвинувачена продовжила свій рух до виходу з магазину, тим самим продовжила злочинні дії вже відкрито.

Зазначені обставини об`єктивно підтверджені і відеозаписом камер відеоспостереження від 09.12.2020 року магазину ТОВ «АТБ-Маркет», який було досліджено судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене, кваліфікація дій ОСОБА_8 за епізодом від 09.12.2020 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи, що підтверджені доказами, які суд, відповідно до ст.94 КПК оцінив кожен із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що саме по собі запитання охоронця про чек на товар не містить в собі прямих тверджень про скоєння злочину, а відтак обвинувачена продовжувала вважати свої дії таємними, є непереконливими. Адже, як слушно зазначив суд першої інстанції, обвинувачена, достовірно знаючи про наявність у неї в сумці двох пляшок коньяку, за які вона не розрахувалася на касі, отримавши вимогу від охоронця надати чек на даний товар, не могла не усвідомлювати причину її зупинки в момент пред`явлення їй вимоги щодо чеку на покупку. Між тим, вона здійснила спробу вийти з приміщення магазину.

Намагання обвинуваченої повернути викрадене майно після того, як її супроводили до службового приміщення, жодним чином не свідчить про відсутність у неї наміру утримувати викрадене та на кваліфікацію її дій не впливає.

Враховуючи зазначене, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б були підставами для сумніву в законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 і кваліфікації її дій.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник вимагав звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, вважаючи, що встановлені у даній справі пом`якшуючі покарання обставини дають підстави стверджувати про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання.

Проте такі доводи та вимоги захисника не можуть вважатися обґрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до нетяжких злочинів та тяжких злочинів. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а обставин протилежного змісту суд не встановив.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зважив і на дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачена ніде не працює, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів. У даній справі обвинуваченою вчинено 5 епізодів злочинної діяльності.

Наведене свідчить про схильність обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне її небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

З урахуванням встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, а також з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності та дані про особу обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, а відтак і про відсутність підстав для застосування ст.75 КК.

Обставини, на які посилався захисник в своїй апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченій за більш тяжке кримінальне правопорушення мінімально можливе покарання. Проте такі обставини не дають підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Отже правових підстав вважати призначене обвинуваченій покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність застосування до обвинуваченої ст.75 КК в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4