Справа № 352/2625/20
Провадження № 1-кп/352/26/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 11.11.2020, по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_10 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за наступних обставин.

01.11.2020 приблизно о 00 год 30 хв ОСОБА_11 та його знайомий ОСОБА_12 перебували на АДРЕСА_2 біля приміщення кафе, яке на момент подій було зачинене, та спілкувались між собою на побутові теми.

Також, в цей час неподалік вищевказаного приміщення кафе перебували ОСОБА_10 та його син ОСОБА_13 , між якими виникла словесна суперечка з використанням нецензурної лексики.

У подальшому, між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відбувся словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_10 висловлювався нецензурними словами. Тоді ж у ОСОБА_10 раптово виник умисел на вчинення хуліганства щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також нанесення їм тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 відійшов від ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , з мотивів явної неповаги до всіх присутніх, з хуліганських спонукань, з метою приниження честі і гідності інших осіб, будучи впевненим у своїй безкарності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, ігноруючи загальновизнані правила поведінки в суспільстві, нахабно поводячись, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпричинно, з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_12 та на місці вчинення кримінального проступку підібрав із землі порожню скляну пляшку, якою наніс 1 удар в тім`яну ділянку голови ОСОБА_12 , внаслідок чого останній відчув фізичну біль.

Далі, ОСОБА_11 , побачивши удар по голові ОСОБА_12 , підбіг до ОСОБА_10 та намагався відштовхнути його від ОСОБА_12 , однак ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підібрав із землі порожню скляну пляшку та наніс 1 удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_11 , внаслідок чого останній відчув фізичну біль та отримав тілесні ушкодження.

Унаслідок хуліганських дій ОСОБА_10 , які супроводжувалися насильством щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематоми в лобній ділянці зліва, що викликало необхідність хірургічного лікування (розкриття та дренування гематоми), що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Хуліганські дії ОСОБА_10 вперто не припинялись та тривали не менше 10 хвилин та були умисними, грубо порушували громадський порядок та виявляли явну неповагу до суспільства, супроводжувалися насильством та заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, у чому і проявилася особлива зухвалість.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що в листопаді 2020 року йшов з сином в с. Погоня та при цьому висловлювався нецензурною лексикою і в подальшому між ними почався конфлікт. Згодом до них підійшов ОСОБА_11 і почав йому наносити тілесні ушкодження. Пояснив, що з даного приводу до поліції не звертався. Зазначив, що його син ОСОБА_15 відшкодував збитки ОСОБА_12 за нанесення тілесних ушкоджень. Пояснив, що ОСОБА_11 збитки не відшкодовувались. Вказав, що умисно тілесні ушкодження потерпілим не наносив, однак припускає, що останні могли бути ним завдані. Вказав, що вину визнає.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні за вказаних вище обставин кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Потерпілий ОСОБА_11 показав, що в листопаді 2020 року перебував з ОСОБА_12 в АДРЕСА_2 біля приміщення кафе, яке на той час було зачинено. В той момент ОСОБА_10 разом із своїм сином знаходились 6 м від них та говорили на підвищених тонах. Через деякий час ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_12 та вдарив по голові пляшкою після чого він, з метою надання допомоги ОСОБА_12 , підбіг до нього та зігнувся. В цей момент ОСОБА_10 вдарив і його по голові пляшкою. Заначив, що конфлікт супроводжувався нецензурною лайкою та припинився через 10 хв. Він звернувся за допомогою в медичний заклад та певний час перебував на амбулаторному лікуванні. Крім того внаслідок удару завданого обвинуваченим розбилися його окуляри. Зазначив, що шкода йому не відшкодована, а щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що осінню 2020 року перебував із ОСОБА_11 в селі Погоня. 7 м від них знаходився ОСОБА_10 із сином та розмовляли на підвищених тонах. В один момент ОСОБА_10 підійщов до нього та наніс один удар порожньою пляшкою по голові. Після цього, коли підійшов ОСОБА_11 , ОСОБА_10 наніс і йому другою пляшкою удар в голову над бровою. Вказав, що даний конфлікт тривав 10 хв впродовж яких звучала нецензурна лексика. Пояснив що ОСОБА_11 був тверезий та ОСОБА_10 жодним чином не прокував. Пояснив, що з обвинуваченим знайомий протягом тривалого часу, але конфлікту між ними раніше не було. Вказав, що притензій до обвинуваченого немає, так як шкода йому відшкодована сином ОСОБА_10 який при цьому зазначив, що в даному конфлікті винен його батько.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що осінню 2020 року подзвонив її чоловік ОСОБА_11 та повідомив, що знаходиться в с. Погоня біля кафе-магазину та був свідком конфлікту ОСОБА_10 з сином. Зазначила, що конфлікту не бачила, однак зі слів чоловіка їй відомо, що обвинувачений наніс удар ОСОБА_12 , в той час коли ОСОБА_11 намагався допомогти ОСОБА_12 він теж отримав удав від ОСОБА_10 по голові. Зазначила, що причин для бійки не було оскільки потерпілі стояли збоку, а конфлікт виник між ОСОБА_10 та його сином. В подальшому поїхала із чоловіком ОСОБА_11 та сином до лікувального закладу, оскільки в потерпілого була гематома на чолі.

Свідок ОСОБА_17 показав, що приїхав з мамою ОСОБА_16 в с. Погоня до кафе-магазину, оскільки зателефонував батько та повідомив, що йому розбили окуляри і обвинувачений вдарив його пляшкою по голові. Прибувши на місце побачив, що в батька травма на голові, а відтак вони поїхали до лікарняного закладу в м. Тисмениця. Внаслідок даної травми ОСОБА_11 перебував на амбулаторному лікуванні близько двох тижнів.

Додатково винуватість ОСОБА_10 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.11.2020 №0000088, відповідно до якого 01.11.2020 близько 00 год 30 хв в с. Погоня Тисменицького району біля кафе ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження;

висновком експерта №615 від 01.12.2020, з якого вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_11 свідчать, що виявлені в нього тілесні ушкодження: гематома в лобній ділянці зліва, яка утворилась від дії тупого твердого предмета, яким могли бути як руки, ноги, так і інший тупий твердий предмет, могла утворитися як при нанесенні удару такими предметами у вищевказану ділянку тіла, так і при падінні тіла і удару вказаною вище ділянкою тіла до такого предмета, відносяться до легких тілесних ушкоджень;

довідкою травматологічного пункту КНП «ІФОДКЛ ІФ ОР» від 08.11.2020 згідно з якою ОСОБА_11 поставлено діагноз підапоневротична гематома лобної ділянки зліва;

довідкою Комунального некомерційного підприємства «Тисменицька міська лікарня» від 25.11.2020 №амб493 про те, що ОСОБА_11 , 1972 року народження, звертався 01.11.2020 о 01 год 15 хв за медичною допомогою;

протоколом проведення слідчого експерименту від 09.12.2020 в с. Погоня з ілюстративною фототаблицею, під час якого ОСОБА_11 в присутності понятих, за участю статиста було запропоновано відтворити події, які мали місце 01.11.2020 о 00 год 20 хв. ОСОБА_11 за участю статиста продемонстрував, в яку частину тіла та як саме ОСОБА_10 наносив йому удари.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілого, свідків, підставою для висловлювання ОСОБА_10 в громадському місці нецензурною лайкою став незначний привід. При цьому конфлікт був спровокований саме ОСОБА_10 , як зухвалий виклик соціальному оточенню. Суд звертає увагу, що конфлікт мав у своїй основі не особисті відносини між його сторонами, оскільки до того часу між останніми жодних неприязних відносин не було.

Таким чином, дослідивши докази сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у тому, що він своїми умисними діями вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 296 КК України.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, ОСОБА_10 раніше не судимий, відповідно до довідок за №1762 від 12.11.2020 і за №8095 від 16.11.2020 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Пшеничниківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №432 від 13.11.2020 ОСОБА_10 характеризується позитивно, повністю відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_14 , який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, є добровільне відшкодування шкоди одному із потерпілих.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлені.

Щодо прохання сторони захисту про застосування положень ст. 69 КК України суд зазначає наступне.

На переконання суду, обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного проступку, не зменшує суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

При цьому ВС у своїх постановах неодноразово вказував, що підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи факторів, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного та мають враховуватися в їх сукупності, а саме:

а) наявність кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Одночасно суд не може визнати щире каяття як обставину, що пом`якшує вину ОСОБА_10 , оскільки останнім не відшкодована шкода одному із потерпілих, а саме ОСОБА_11 , обвинувачений перед ним не вибачився. Таким чином, оскільки щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, а факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, то в даному випадку щире каяття не може бути враховане судом як обставина, що пом`якшує вину ОСОБА_10 .

З огляду на зазначене, суд не вбачає виняткових і таких, що істотно знижують міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення обставин, а призначення мінімального покарання в межах санкції в даному випадку не є явно несправедливим.

Отже, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, думку державного обвинувача, особи винуватого, потерпілих, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, в редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення, покарання у виді штрафу.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

В судових дебатах захисник просив розстрочити виплату штрафу обвинуваченому з урахуванням його матеріального стану. При цьому, як було встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_10 не працює, є особою пенсійного віку, відомості про його матеріальний стан суду не надані. Приймаючи рішення про необхідність розстрочення штрафу, суд також ураховує, що покарання не має на меті завдати страждань, а лише здійснює виховний вплив. Наведені обставини свідчать, що сплату призначеного ОСОБА_10 штрафу слід розстрочити на 8 місяців, шляхом сплати щомісячно рівними частинами, що буде відповідати меті покарання в розумінні ст.50 КК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_10 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази, питання щодо яких суд має вирішити в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. із розстрочкою виплати штрафу щомісячно рівними частинами строком на 8 (вісім) місяців.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_18