1Справа № 335/294/22 1-кп/335/419/2022
ВИРОК
Іменем України
14 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000960 від 29.09.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, що має середню освіту, розлученому, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працевлаштованому у ПАТ «Дніпроспецсталь» зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
25 вересня 2021 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 знаходячись на четвертому поверсі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в ході конфлікту з ОСОБА_5 , що стався на фоні раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс один удар в область обличчя та шляхом здавлення щелепи здійснив укус в області носа потерпілого ОСОБА_5 , чим відповідно до висновку експерта спричинив йому наступні тілесні ушкодження: рана кінчика носа дном якої є крильний хрящ з проведенням 25.09.2021 р. (первинної хірургічної обробки рани), що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний, розлад здоров`я; крововилив на бідовій оболонці лівого ока, садна на нижньому повіці лівого ока, в ділянці лівого колінного суглобу, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав свою вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Вказав, що дійсно у нього з потерпілим існував тривалий конфлікт і одного дня у вересні 2021 року в ході конфлікту вони з потерпілим почали битися, під час бійки впали на підлогу і він, будучи у стані агресії, укусив потерпілого за ніс. У скоєному кається. Цивільний позов визнав частково, вказавши, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди є завищеним.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні надав пояснення щодо обставин вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, він погоджується із обставинами, які викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що в ході конфлікту з обвинуваченим, який є його сусідом, вони впали на підлогу, обвинувачений його затиснув та намагався видалити око, а після укусив його у ніс. У подальшому він викликав швидку, лікується і досі, через завдані травму він соромиться, відчуває постійний стрес та тревогу, а тому підтримує заявлений позов у повному обсязі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитав обвинуваченого, дослідив матеріали: судових медичних експертиз; що характеризують особу ОСОБА_4 .
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_4 відсутні.
Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра), характеризуючи особистість обвинуваченого обставини - має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, працює, має постійний щомісячний дохід.
Враховуючи особистість обвинуваченого, запевнення останнього щодо можливості сплати штрафу, конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт, проте не у мінімальному розмірі передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Вирішуючи по суті поданий потерпілим цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 суд виходить з такого.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й потерпілий, як вочевидь зазнав душевних страждань у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень.
Суд також приймає доводи потерпілого про те, що він змушений вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому самий факт завдання потерпілому моральної шкоди суд вважає доведеним.
Потерпілий ОСОБА_5 оцінив завдану йому моральну шкоду в суму 25000,00 грн., пояснивши при цьому в судовому засіданні, що ця сума включає майбутні витрати на проведення пластичної операції.
Суд зауважує, що вимога про компенсацію моральної шкоди не може використовуватись як спосіб покриття матеріальних витрат у майбутньому чи відшкодування вже понесених витрат, розмір яких потерпілий не може довести належними та допустимими доказами.
Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд визначив, що порушення є умисним, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечних характер свого діяння.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував матеріальний стан відповідача, який має постійне джерело доходів.
Таким чином, виходячи із вищезазначеного, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень на обличчі, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, повинен бути встановлений судом на рівні одного розміру мінімальної заробітної плати, який станом на час розгляду справи становить 6500,00 грн. З огляду на вказане позов задовольняє частково.
Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, витрати на правову допомогу потерпілій, яка водночас є цивільним позивачем, відповідно до вищезазначених вимог КПК України, підлягають стягненню із обвинуваченого.
Вирішуючи питання про розмір судових витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічні висновки містяться у інших постановах Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19).
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від ОСОБА_4 до суду не подавалося.
З огляду на вказані норми законодавства та надані цивільним позивачем докази, за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає обґрунтованою вимогу потерпілого покласти на обвинуваченого витрати, понесені на оплату правової допомоги його представника, оскільки ці вимоги узгоджуються із змістом ч. 1 ст. 124 КПК України, а витрати підтверджуються наданими потерпілим документами - договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, квитанцією про сплату потерпілим на користь адвоката ОСОБА_6 суми в розмірі 10000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, ОСОБА_5 понесено витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Оскільки судом позов ОСОБА_5 задовольняється частково на суму 6500,00 грн., що становить 26 % від заявлених позовних вимог, на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_4 підлягають стягнення витрати на правничу допомогу пропорційного розміру задоволених вимог у розмірі 2600 грн.
Запобіжний захід не обирався. Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 6500,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В решті частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2600,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1