Справа № 199/2748/21
УХВАЛА
06.09.2022 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000055 від 21.01.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просили суд змінити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_3 на цілодобовий домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 продовжує обвинувачуватися у вчиненні грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду і ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Також суд враховує і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має не зняту та непогашену в законному порядку судимість, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, встановленого вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2020, вчиненому групою осіб з поєднанням насильства, що на переконання суду вказує на існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Одночасно судом враховується і практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
У зв`язку з викладеним, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та до обвинуваченого не можуть на теперішній час бути застосовані більш м`які альтернативні запобіжні заходи, а тому клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 листопада 2022 року включно.
В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: