ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/143/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/210/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.119, ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119 та ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.119 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст.121 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточну міру покарання ОСОБА_7 призначено у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід, що обраний Підволочиським районним судом Тернопільської області від 05.02.2021 року, а саме тримання під вартою - залишено без змін.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 22 вересня 2020 року, у вечірній час, у житловому будинку АДРЕСА_1 разом зі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, в ході спільного розпивання спиртних напоїв, раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень обом потерпілим.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесного ушкодження, свідомо передбачаючи наслідки таких його дій, та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у вечірній час, 22 вересня 2020 року, знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків для життя та здоров`я ОСОБА_10 , хоча повинен був та міг передбачити, наніс потерпілому удар кулаком в скроневу ділянку голови зліва, внаслідок чого потерпілий впав на диван, контактуючи правою вушною ділянкою голови з бильцем дивану, внаслідок чого виникла закрита черепно-мозкова травма з масивними крововиливами під оболонки головного мозку та в речовину його стовбурових структур, що в процесі травматичного перебігу призвело до набряку-набубнявіння речовини головного мозку, виразної його компресії, з вклинення стовбурових структур у великий потиличний отвір. Після чого ОСОБА_7 продовжив наносити численні удари металевою палицею по різних частинах тіла, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: ушкодження виступаючих ділянок правої половини тіла (синець зовнішньої поверхні ділянки правого плечового суглобу з поширенням на праву пахвову ямку, садно задньо-зовнішньої поверхні правого ліктя, синець правої бокової поверхні тулуба, садно в проекції зовнішнього над виростка правої великогомілкової кістки вогнищеві ушкодження передньої поверхні тулуба (синець лівої підключичної ділянки, синець в проекції правої реберної дуги); синець лівої гомілки, які не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Внаслідок контактування голови ОСОБА_10 з бильцем дивану в останнього утворилась закрита черепно-мозкова травма з масивними крововиливами під оболонки головного мозку та в речовину його стовбурових структур, що в процесі травматичного перебігу призвело до набряку-набубнявіння речовини головного мозку, виразної його компресії, з вклинення стовбурових структур у великий потиличний отвір, яка в подальшому призвела до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22:55 год. Дане тілесне ушкодження перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Таким чином, вчиненням умисних дій ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень, свідомо, передбачаючи наслідки таких його дій, та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у вечірній час, 22 вересня 2020 року, знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи цілеспрямовано та рішуче, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 удар обрізком металевої труби в підборіддя, що обумовило різке надмірне закидання голови назад внаслідок чого відбулось натяжіння та розрив аксонів у білій речовині півкуль та стовбурі головного мозку. Продовжуючи нанесення ударів металевою трубою по різних частинах тіла, в тому числі у ділянку голови та тулуба, заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, у виді дрібних, смугастих симетричних крововиливів під м`яку оболонку основи головного мозку та в речовину його стовбурових структур (відповідно сосочковому тілі, ніжкам та тілу моста головного мозку, по передній поверхні довгастого мозку), із зовнішніми ушкодженнями на обличчі (синець підборіддя, слід загоєння садна по центру чола); чотири вогнищевих, подовгувато-овальних синці передньої поверхні тулуба та лівої руки.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від закритої черепно-мозкової травми - дифузно-аксональних ушкоджень головного мозку, що в перебізі травматичного процесу призвело до його виразного набряку-набухання та до розвитку скронево-тенторіального вклинення із вторинними компресійними змінами в стовбурових структурах головного мозку на рівні потилично-шийно-дуральної лійки (підоболонкові та внутрішньо мозкові крововиливи). Дане тілесне ушкодження перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Таким чином, вчиненням умисних дій ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2022 року скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 та ч.2 ст.121 КК України за відсутності в його діях складів та подій кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження. Свої вимоги мотивує тим, що дослідженні в судовому засіданні та наявні докази в своїй сукупності чи кожен окремо не підтверджують однозначно вину ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119 та ч.2 ст.121 КК України зокрема: з показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 випливає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 регулярно вживали алкогольні напої, часто їх бачили побитими. Вищевказані свідки вказували на те, що ОСОБА_7 товаришував з померлими та перебував із ними в дружніх стосунках, і якщо суперечки були, то лише словесні, ніколи ситуація не доходила до застосування фізичної сили; покази свідка ОСОБА_16 є нечіткими, непослідовними та такими, що викликають сумнів того що він міг перебувати під час описуваних ним подій на домогосподарстві ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , адже він допитувався в судовому засіданні декілька разів і кожного разу його покази відрізнялись щодо деталей нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зокрема: дивним є факт існування спочатку арматури, потім вже виявилось, ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження металевою трубою; сумнів викликають його покази в тому, що на момент нанесення тілесних ушкоджень нібито ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_16 весь час перебував або на території (на подвір`ї) домогосподарства померлих, або на порозі будинку; також сумнів викликає і те, що він не викликав поліцію з приводу нанесення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також не розповів про цей факт потерпілій ОСОБА_9 ні в цей день, ні протягом наступних днів коли вона приїжджала до них; протоколи слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року та 12 січня 2021 року, за участю свідка ОСОБА_16 , не можуть бути доказами у даній справі, оскільки це є фактично покази які він дав як свідок на досудовому розслідуванні і які відрізняються від показів які він дав безпосередньо у судовому засіданні; згідно протоколу огляду місця події, зокрема домогосподарства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було виявлено порушення обстановки приміщення; у висновках судово-медичної експертизи №755 від 05.10.-05.11. 2020 року (за фактом смерті ОСОБА_10 ) та №757 від 06.10-06.11 2020 року (за фактом смерті ОСОБА_11 ) зазначено лише причину смерті даних осіб, а також кількість отриманих ними тілесних ушкоджень, проте жодним чином не вказано, що саме ОСОБА_7 спричинив такі тілесні ушкодження; висновки експертів №47/755 та №48/755 від 18.01-26.01.2021 року він вважає абсолютно недопустимими доказами, оскільки вони проведені за результатами слідчого експерименту від 12 січня 2021 року, на якому свідок ОСОБА_16 вказав знаряддям нанесення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 металеву трубу; ні на одязі, ні на руках чи інших частинах тіла ОСОБА_7 не виявлено жодних слідів крові померлих, чи залишків металевого осаду, який мав би залишитись на його руках після такої кількості ударів; покази надані ОСОБА_7 в судовому засіданні є правильними та послідовними і саме він викликав родичів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою надання їм медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2022 року скасувати; прокурора та потерпілу, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого за її безпідставністю, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено і кваліфікація його дій є правильними і зроблені на підставі детально досліджених в судовому засіданні та оцінених у вироку доказів.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_17 , він підтверджує, що ввечері 22 вересня 2020 року дійсно заходив до будинку ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які тоді знаходились у приміщенні літньої кухні.

При цьому, обвинувачений заперечив нанесення їм тілесних ушкоджень. Знову приходив у господарство до ОСОБА_11 і ОСОБА_10 через 2-3 дні, де побачив їх побитими і тому зателефонував до сестри ОСОБА_10 .

Однак, таку версію обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки вона спростовується даними досліджених в ході судового розгляду доказів.

Так, судом першої інстанції правильно враховані показання потерпілої ОСОБА_9 , з яких вбачається, що 22 вересня 2020 року вона провідувала своїх родичів ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Також, увечері того ж дня знову приїхала до них і зустріла на подвір`ї свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який поводив себе агресивно. Обстановка в будинку була іншою ніж раніше і мала сліди боротьби, що підтверджує висновки суду про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 і ОСОБА_10 було заподіяно саме 22 вересня 2020 року у вечірній час, у житловому будинку АДРЕСА_1 . Також, свідок ОСОБА_9 категорично ствердила, що коли вона допомагала ОСОБА_10 переодягатися, то він їй повідомив що його побив обвинувачений ОСОБА_7 .

Аналогічні показання надав суду свідок ОСОБА_12 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_9 і 22 вересня 2020 року разом з нею приїжджав у будинок ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . При цьому, свідок ОСОБА_12 категорично ствердив, що ОСОБА_11 двічі сказав йому, що тілесні ушкодження йому заподіяв ОСОБА_7 .

Показання потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_16 , який повідомив, що декілька днів до 22 вересня 2020 року проживав у будинку ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . За цей період часу між останніми і обвинуваченим ОСОБА_7 неодноразово відбувалися конфлікти, в ході яких він наносив їм удари. Зокрема, свідок ОСОБА_16 підтвердив, що був очевидцем того, як обвинувачений ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 удари кулаком по голові, від яких останній впав головою на спинку дивана, після чого обвинувачений ОСОБА_7 трубою наніс ОСОБА_10 численні удари по тулубу, руках і ногах. В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 пішов у іншу кімнату і наніс кілька ударів у підборіддя ОСОБА_11 , який від цього впав. Через деякий час обвинувачений ОСОБА_7 зателефонував до сестри ОСОБА_18 - ОСОБА_9 і просив її приїхати.

Показання свідка ОСОБА_16 узгоджуються з даними протоколів проведених за його участю слідчих експериментів від 08.10.2020р. та 12.01.2021р., в ході якого ОСОБА_16 на місці подій в будинку ОСОБА_11 і ОСОБА_10 показав як саме обвинувачений ОСОБА_7 наносив їм удари.

Факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів ОСОБА_10 підтвердив у судовому засіданні також свідок ОСОБА_14 .

Показання потерпілої і свідків суд першої інстанції оцінив із дотриманням вимог ст. 94 КПК України в сукупності та взаємозв`язку з об`єктивними даними результатів проведених під час досудового розслідування слідчих дій та висновків експертиз.

Згідно висновку експерта № 755 від 05.10 - 05.11. 2020 року смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з масивними крововиливами під оболонки головного мозку та в речовину його стовбурних структур, що в процесі травматичного перебігу призвело до набряку-набубнівіння речовин головного мозку, виразної його компресії, з вклинення стовбурних структур у великий потиличний отвір. Вказані тілесні ушкодження утворились прижиттєво і не виключено 22 вересня 2020 року внаслідок дії тупого предмета з плоскою переважаючою поверхнею, що не виключає можливості утворення цих ушкоджень при падінні потерпілого на площину з висоти власного росту, з послідуючим виникненням інерційно черепно-мозкової травми, чому ймовірніше за все передувало надання тілу прискорення, коли в один із моментів, потерпілий був повернутий до напрямку дії травмуючого предмета попередньою поверхнею тіла. Між отриманою потерпілим травмою голови та настанням його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно висновку експерта № 757 від 06 жовтня-06 листопада 2020 року смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми - дифузно-аксональних ушкоджень головного мозку, що в перерізі травматичного процесу призвело до його виразного набряку-набухання та до розвитку скронево-тенторіального вклинення із вторинними компресійними змінами в стовбурних структурах головного мозку на рівні потилично-шийно-дуральної лійки (під оболонкові та внутрішньо мозкові крововиливи). Між отриманою потерпілим травмою голови та настання його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Ці ушкодження утворились прижиттєво, не виключено 22 вересня 2020 року, а характер травмування структур головного мозку та його оболонок при відсутності крововиливів у м`яких тканинах волосистої частини голови, а також коматозний стан потерпілого, в сукупності, вказують на дифузно-аксональну травму головного мозку, що зазвичай, розвивається при різкому надмірному закиданні голови до заду, або ж її різкому тангіційному повертанню. На такий вид травмування головного мозку також вказує наявність синця в ділянці підборіддя ОСОБА_11 , як місця травматичного впливу, що могло обумовити різке надмірне закидання голови до заду.

Враховуючи наведені та інші детально проаналізовані у вироку обставини події злочинів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 .

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що показання свідка ОСОБА_16 є нечіткими і викликають сумнів у їх достовірності, оскільки отримані під час досудового розслідування показання цього свідка та результати проведених з його участю слідчих експериментів були перевірені шляхом проведення відповідних експертиз.

Так, висновками експерта №47/755 та №48/757 від 18 січня - 26 січня 2021 року підтверджено, що встановлена експертами локалізація, морфологічні і метричні характеристики виявлених на трупах ОСОБА_10 і ОСОБА_11 тілесних ушкоджень вказують на можливість їх утворення 22 вересня 2020 року під час подій та за обставин на які вказував свідок ОСОБА_16 під час проведення із ним слідчих експериментів.

Вказані висновки експертів належно аргументовані з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам справи та не суперечить іншим зібраним у справі доказам.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що показання свідка ОСОБА_16 безпосередньо в судовому засіданні не місять істотних розбіжностей з даними проведених за його участю слідчих експериментів.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості даних протоколів слідчих експериментів є безпідставними, оскільки вказані протоколи були складені і вказана слідча дія проведена з дотриманням відповідних вимог КПК України. Під час проведення слідчих експериментів свідок не лише розповів про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, а також і детально вказав механізм нанесення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які призвели до їх смерті.

Не спростовують викладених в оскарженому вироку висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що в ході досудового розгляду на руках і одязі обвинуваченого не було виявлено слідів крові померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки в даному випадку кримінальне провадження було розпочато не безпосередньо після заподіяння їм тілесних ушкоджень 22 вересня 2020 року, а після їх смерті 3 і 5 жовтня 2020 року, відповідно.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких об`єктивних підстав сумніватися у встановлених судом першої інстанції обставинах, а тому колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для скасування вироку і закриття цього кримінального провадження.

Що стосується обраної ОСОБА_7 міри покарання, то суд першої інстанції визначив її відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, правильно врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та їх наслідків у вигляді смерті потерпілих, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, але негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Також, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наявність обставини, яка обтяжує відповідальність (вчинення злочину особою, ще перебуває у стані алкогольного сп`яніння), інші конкретні обставини цієї справи та думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому міри покарання, і прийшов до правильного висновку, яким погоджується колегія суддів, про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі, а при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому покарання є законним та справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним правопорушень і в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.9,404,405,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2022 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді