Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/442/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000504 від 20.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 04 липня 2022 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, а саме до 02.09.2022 включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що по даному кримінальному провадженню до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Встановлені ризики не зникли та не зменшились, а тому запобігти встановленим ризикам у разі не продовження строку тримання під вартою або при застосуванні іншого запобіжного заходу неможливо.

Таким чином, навівши в ухвалі відповідні мотиви, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків згідно ст.194 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий строк утримується під вартою, без реального обґрунтування ризиків (передбачених ст.177 КПК України), а зазначені ризики в клопотання сторони обвинувачення є лише абстрактними, та нічим не підкріплені щодо реальності, перебуває під вартою з 2019 року.

На думку захисника, суд першої інстанції своєю ухвалою фактично обмежив розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування з формальним встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи що є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бут виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню більше 2-х років перебуває під вартою, більшість судових засідань фактично були відкладені через невизначеність прокуратури з доказовою базою, через що сама справа з незалежних від суду та обвинуваченого підстав залишається невирішеною. Обґрунтованність підозри у вчиненні тяжкого злочину є непереконливою та недоведеною та викликає сумніви у самого обвинувачення.

Разом з цим, обвинувачення на даний час перестало само по собі бути підставою для позбавлення ОСОБА_7 свободи. Окрім цього стороною обвинуваченню при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою з урахуванням наданих захистом характеризуючи даних на ОСОБА_7 , а також стан здоров`я останнього - наявність у нього сахарного діабету та астми та неможливості надання йому належної медичної допомоги, проведення медичного обстеження не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, зважаючи на наявні захворювання, позитивні данні, тривалий строк перебування обвинувачененого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку, тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини події, захисник вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді нецілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану захисником апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали надані районним судом, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого такої міри запобіжного заходу і наразі не зникли і не змінились.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Тобто, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи характер та невідворотність наслідків інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також його суспільну небезпечність, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який у разі доведення винуватості загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для обрання обвинуваченому іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З наведених підстав колегія суддів не приймає доводи захисника щодо відсутності підстав для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації були предметом дослідження в суді першої інстанції, проте вказана обставина не прийнята до уваги, оскільки це не є достатнім стримуючим фактором та не переважає можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Апеляційні доводи захисника про те, що обвинувачений довгий час перебуває під вартою та повільно проходить судовий розгляд не спростовує правильність висновків районного суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4