Справа № 1-і/593/4/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бережани клопотання прокурора Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №00000009 від 08.01.2021 року, відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Судова справа № 951/301/21 суддя ОСОБА_7

21.02.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки розглянути справу у передбачені законом строки не представляється за можливе, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому не змінились.

З матеріалів клопотання вбачається, що 8 січня 2021 року о 03:58 год. до Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області, надійшло повідомлення від чергового лікаря Козівської ЦРЛ про те, що швидкою допомогою для надання медичної допомоги доставлено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку с. Плотича Козівського району Тернопільської області, із діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом кісток склепіння черепа, церебральна кома. Виїздом СОГ встановлено, що вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_8 були спричиненні її чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж числа, слідчим відділом Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області, за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 08.01.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням з`ясовано, що в період із 20:00 год., 07 січня 2021 року по 02:13 год., 08 січня 2021 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які перебували у домогосподарстві останньої за адресою: АДРЕСА_1 , виникла раптова словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_5 , виник злочинний намір спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , перебуваючи в період із 20:00 год., 07 січня 2021 року по 02:13 год., 08 січня 2021 року, у домогосподарстві останньої, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої на побутовому ґрунті словесної суперечки, пішов у приміщення літньої кухні вказаного господарства, після чого взяв товкач для картоплі, з яким в подальшому направився у приміщення житлового будинку за вищевказаною адресою.

Надалі, перебуваючи у житловому будинку вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 яка стояла до нього спиною, після чого усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_8 металевою частиною товкача для картоплі, близько двох трьох ударів в ділянку тім`яної частини голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді:

-закритої черепно-мозкова травми з крововиливом в товщу твердої мозкової оболонки, просторим крововиливом під нею (субдуральна гематома) над правою півкулею головного мозку, крововиливами під м`яку мозкову оболонку (скроневої і потиличної часток правої та лобової і потиличної часток лівої півкуль головно мозку та півкуль мозочка) та крововиливами у стовбурову ділянку головного мозку; раною на тлі синця правої тім`яно-потиличної ділянки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови у її проекції; садном потиличної ділянки голови праворуч; синцем чола праворуч; та синцем із саднами на його тлі лівої передньо-бокової поверхні голови.

Вказані вище ушкодження ділянки голови, стосовно живих осіб, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належать до тяжких тілесних ушкоджень (п. п. 2.1.2 і 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995)), а отримана ОСОБА_8 черепно-мозкова травма, за вказаних вище обставин, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 о 14 годині 30 хвилин.

8 січня 2021 року, ОСОБА_8 було госпіталізовано у КНП «Козівська ЦРЛ», де 11 січня 2021 року, остання померла.

Згідно висновку судової експертизи, причиною смерті ОСОБА_8 являється: набряк-набубнявіння та компресія головного мозку, із вклиненням його стовбурових структур у великий потиличний отвір, закрита черепно мозкова травма з крововиливами у речовину та під оболонку головного мозку, а отримана ОСОБА_8 черепно-мозкова травма, за вказаних вище обставин, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті останньої.

11 січня 2020 року, правову кваліфікацію кримінального діяння у даному кримінальному провадженні змінено із ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

8 січня 2021 року о 14:00 год. ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

8 січня 2021 року о 17.50 год. ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 8 січня 2021 року.

18 березня 2021 року о 12.00 год. ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 8 січня 2021 року.

19 березня 2021 року, відповідно до ст. 290 КПК України, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

01 квітня 2021 року, з урахуванням положень ст.ст. 283, 291 КПК України, обвинувальний акт з додатками скеровано до Козівського районного суду для розгляду по суті.

Окрім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_9 підозрювався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вході досудового розслідування та судового розгляду щодо останнього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Так, 10 січня 2021 року слідчим суддею Козівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_10 застосовано підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.00 год. 5 березня 2021 року.

23 лютого 2021 року, керівником Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 8 квітня 2021 року.

2 березня 2021 року слідчим суддею Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 продовжено до 1 квітня 2021 року, включно.

26 березня 2021 року слідчим суддею Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_12 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 продовжено до 8 квітня 2021 року, включно.

07 квітня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_13 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 6 червня 2021 року, включно.

01 червня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_13 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 31 липня 2021 року, включно.

20 липня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_13 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 18 вересня 2021 року, включно.

15 вересня 2021 року суддею Козівського районного суду ОСОБА_13 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 14 листопада 2021 року, включно.

12 листопада 2021 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 10 січня 2022 року, включно.

28 грудня 2021 року суддею Бережанського районного суду ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 25 лютого 2022 року, включно.

Вході досудового розслідування встановлено наявність достатніх доказів для обґрунтованого обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця c. Плотича, Козівського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середньо-спеціальна, вдівця, не працюючого, не депутата, раніше не судимого.

Щодо наявності обґрунтованої підозри чи обвинувачення, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри чи обвинувачення». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра чи обвинувачення» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які на даний час знаходяться у матеріалах судової справи, саме:

-протоколом огляду місця події від 08.01.2021;

-протоколом отримання добровільно виданих предметів та речей від 08.01.2021;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 16.01.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 15.01.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 14.01.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 15.01.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 15.01.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 15.01.2021;

-лікарським свідоцтвом про смерть № 0030 від 12.01.2021;

-довідкою № б/н, виданою КНП «Козівська ЦРЛ» КРР від 09.01.2021;

-довідкою № 01.1-14/11 виданою КНП «Козівська ЦРЛ» КРР від 11.01.2021;

-постановою Козівського районного суду № 951/833/19 від 26.12.2019;

-постановою Козівського районного суду № 951/1025/20 від 23.11.2020;

-постановою Козівського районного суду № 951/1077/20 від 14.12.2020;

-довідкою характеристикою № 4 від 15.01.2021;

-протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 08.01.2021;

-протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 15.01.2021.

-висновком судово-медичної експертизи № 30;

-висновком судово-медичної експертизи № 130/30;

-висновком судово-медичної експертизи № 45.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування

ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 ,, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження вказаного ризику є те, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, обвинувачений не має неповнолітніх дітей чи інших осіб, щодо яких б здійснював піклування чи опіку.

Крім цього, у попередніх судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово пробував схилити суд до переконання щодо своєї непричетності до інкримінованому йому злочину, висуваючи в судових засіданнях версії з приводу того, що ОСОБА_8 могла отримати тілесні ушкодження при виконанні своїх обовязків як фельдшер перебуваючи поза межами господарства, або ж від інших осіб з якими на думку обвинуваченого в останньої були неприязні відносини.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2)незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, потерпілий ОСОБА_6 змушений буде проживати в одному будинку із обвинуваченим ОСОБА_5 , внаслідок чого останній зможе впливати на потерпілого, а також і на інших свідків у кримінальному провадженні, які є односельчанами підозрюваного та безпосередньо входять в коло його спілкування, проживають неподалік, у зв`язку із чим підозрюваний може впливати на даних осіб, чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння він може схиляти їх до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування;

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на етапі судового розгляду. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від свідка та дослідження їх судом ще не настав.

Таким чином, вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 , де покарання у виді позбавлення волі передбачено на термін від семи до десяти років.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1 та 3, ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

У відповідності до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі:

?міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

?наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

?репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

?майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

Як встановлено досудовим розслідуванням та вході судового розгляду, у ОСОБА_5 відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, він не має неповнолітніх дітей чи інших осіб, щодо яких зобов`язаний був здійснювати піклування чи опіку, а також постійного місця роботи, що в свою чергу свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Вході досудового розслідування та судового розгляду отримано відомості щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлено, що останній не має у власності будь-якого нерухомого майна в тому числі придатного для постійного проживання, що виключає можливість застосування по відношенню до останнього більш м`якого запобіжного заходу такого як домашній арешт, а відтак вказана обставина унеможливлює забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та здійснення контролю за їх виконанням зі сторони працівників поліції.

Згідно отриманих в ході досудового розслідування відомостей, ОСОБА_5 характеризується як особа, що постійно зловживає спиртними напоями, внаслідок чого постійно зчиняв домашні скандали поєднанні з домашнім насильством по відношенню до членів сім`ї.

За таких обставин, за умови обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, та спільного проживання з потерпілим ОСОБА_6 в одному будинку, не зможе гарантовано забезпечити уникнення ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, про що в свою чергу наголошувалось вище.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам.

Вищезазначені обставини та наявність ризиків, передбачених п. 1 та 3, ч.1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а інших - нових ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою, не виявлено, що узгоджується із п. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до

п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що термін тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено судую Бережанського районного суду ОСОБА_7 до 25.02.2022 включно, на даний час виникла необхідність у продовженні дії запобіжного заходу останньому, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, а забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_5 виконання покладених на нього процесуальних обов`язків будь-яким іншим способом ніж тримання під вартою з метою запобіганню виникнення вищевказаних ризиків не можливо.

Поряд з викладеним, вирішення питання щодо невідкладного розгляду вказаного клопотання про продовження строку дії цього запобіжного заходу обумовлено перебуванням судді Бережанського районного суду ОСОБА_7 на лікарняному.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 25 лютого 2022 року включно, і на даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_5 під вартою.

Таким чином, застосувавши більш м`який запобіжний захід неможливо запобігти ризикам викладеним у клопотанні, а саме запобігти: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене ним клопотання, просив його задоволити.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_19 не погодились із вказаним клопотанням, просили із врахуванням незадовільного стану здоровя обвинуваченого, що підтверджується витягом з медичної карти амбулаторного хворого № 06/21, замінити йому обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, вважають, що саме такий запобіжний захід забезпечить усі зазначені прокурором ризики.

Потерпілий ОСОБА_6 просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Суд, вивчивши заявлене прокурором клопотання та заслухавши думку щодо його задоволення інших учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш мякий залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що 8 січня 2021 року, о 14 год., ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

18 березня 2021 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке 8 січня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому 10 січня 2021 року підчас досудового розслідування слідчим суддею обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово як Козівським, так і Бережанським районним судом продовжувався.

28 грудня 2021 року Бережанським районним судом з посиланням на практику Європейського суду з прав людини обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено термін тримання під вартою до 25 лютого 2022 року.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шісдесяти днів, а ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

А так як строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 25 лютого 2022 року та у звязку із зміною підсудності в даному кримінальному провадженні докази, передбачені ст.84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту повністю не досліджені, свідки не допитані, а наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, які виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш мякий і стан здоровя обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього увязнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення. Вказане також підтверджено і ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 6 жовтня 2021 року.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, він не має неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобовязаний був би здійснювати опіку чи піклування, а також не має постійного місця роботи та не має у власності будь-якого нерухомого майна, що свідчить про слабку міцність його соціальних зв`язків в місці його проживання та підтверджує той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та може незаконно впливати на свідків і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, а також те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживаючи алкоголем, постійно вчиняла скандали, поєднані з домашнім насильством по відношенню до членів сімї, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому виду запобіжного заходу як тримання під вартою є виправданим.

Розглядаючи клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється домашній арешт, то суд вважає, що вказаний запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому заявлене клопотання слід залишити без задоволення.

Тобто, враховуючи наявні ризики, які не зменшились, той факт, що обвинувачений по місцю проживання характеризується негативно та у нього відсутні міцні соціальні звязки, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 27 квітня 2022 року.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволити.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 27 квітня 2022 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт - залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та скерувати начальнику Державної установи «Чортківська установа виконання покарань № 26» для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1