ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/653/22 Справа № 202/1771/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000190 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, ніде не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_4
в режимі відеоконференції:
підозрюваного ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2022 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 липня 2022 року та визначено заставу у вигляді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 49 620 гривень.
Слідчим суддею була встановлена обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні. Слідчий суддя також дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляції:
- захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що прокурором та слідчим не наведено жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтованості підозри. Вказує, що жодний ризик у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведений. Вказує про відсутність обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також захисник додав, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, працює не офіційно, має постійне місце проживання на території м. Дніпро.
Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно матеріалів справи слідує, що 02 травня 2022 року до ЄРДР за № 0000190 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
03 травня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
З наданих матеріалів слідує, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколом огляду від 02 травня 2022 року та фототаблицею до нього; протоколом допиту потерпілого від 02 травня 2022 року; протоколом допиту свідка від 02 травня 2022 року; протоколом обшуку особи від 02 травня 2022 року, а також іншими зібраними доказами під час досудового розслідування, які вказують на високу ймовірність причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляції на наявність ризиків, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України, зважає на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тобто вчиненого в умовах воєнного стану, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років позбавленням волі, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не має на утриманні не працездатних осіб, офіційно не працевлаштований, ніде не зареєстрований, раніше судимий, а тому наявні ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Колегія суддів, також погоджується з висновком слідчого судді, щодо визначення підозрюваному ОСОБА_5 застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 49 620 (сорок дев`ять шістсот двадцять) гривень, оскільки таке рішення в повній мірі відповідає вказаним вище нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, працює не офіційно, має постійне місце проживання на території м. Дніпро, оскільки вони не були належним чином підтверджені в судовому засіданні,а отже не є достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини могли існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді згідно наведених мотивів в апеляції, не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000190 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9