В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000068 від 10.06.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 26.10.2021 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, з випробувальним терміном на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан.

Так, 09.06.2022 року, близько 08:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував біля буд. АДРЕСА_1 , де поспілкувався із раніше знайомим йому ОСОБА_5 , який після розмови направився до свого домоволодіння, при цьому залишивши власний транспортний засіб «Mercedes-Benz Vito», д.н.з НОМЕР_1 , перед домоволодінням незачиненим.

В цей час та місці, у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, а саме: викрадення майна, що знаходилось у зазначеному транспортному засобі, яке належить ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , реалізуючи зазначений умисел, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 ніколи не зачиняє свій зазначений власний транспортний засіб, дочекавшись коли останній зайде до свого будинку, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення, наблизився до вказаного транспортного засобу та відкрив його не зачинені водійські дверцята, де у боковій шухлядці водійських дверцят побачив чоловічу барсетку, у якій виявив грошові кошти у сумі 1 тис. гривень, що належить ОСОБА_5 , які він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця взяв зазначену барсетку з грошима та тримаючи її у руках відійшов від зазначеного транспортного засобу на невелику відстань, відкрив зазначену барсетку, з якої дістав грошові кошти у розмірі 1 тисячі гривень, залишив барсетку, у якій знаходились особисті документи ОСОБА_5 на землі та покинув місце вчинення злочину, таким чином заволодів коштами та завдав останньому матеріальних збитків на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 09.06.2022 року зустрівся з потерпілим ОСОБА_5 , вони поспілкувалися та ОСОБА_5 пішов додому. Він побачив, що автомобіль ОСОБА_5 не зачиняв. Після того, як ОСОБА_5 пішов додому, він відкрив двері автомобіля та дістав з автомобіля барсетку, з якої викрав 1000 грн. З викраденими коштами він пішов, а барсетку з документами залишив на землі. На теперішній час він повернув потерпілому викрадені грошові кошти. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.
Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.
До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.
На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не одружений, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Як встановлено в судовому засіданні вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, з випробувальним терміном на 1 рік. Даний вирок набрав законної сили 26.11.2021 року.
ОСОБА_4 після винесення вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року не зробив висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту його засудження, а навпаки продовжив злочинну діяльність, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. (сукупність вироків).

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, в разі вчинення особою нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України 09.06.2022 року - після винесення вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 71 ч. 1 КК України, і до призначеного йому за даним вироком покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судово товарознавча експертиза № 1382 від 17.06.2022 року вартістю 150 гривень та судово трасологічна експертиза № СЕ-19/104-22/15505-Д від 15.06.2022 року вартістю 1132 грн. 68 копійок.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 1 282 грн. 68 коп. на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: чоловічу барсетку, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .

У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000068 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_4 за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 рокута остаточно призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання та взяття під варту.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_4 та доставки до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» доручити Відділенню поліції № 1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровської області по вступу вироку в закону силу.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № № 1382 від 17.06.2022 року у розмірі 150 гривень та судово трасологічної експертизи № СЕ-19/104-22/15505-Д від 15.06.2022 року у розмірі 1132 грн. 68 копійок, а всього 1 282 грн. 68 коп.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: чоловічу барсетку, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .

Запобіжний захід не обирався.
На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1