Справа № 297/2793/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/899/20, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2020 року обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Вишково, Хустського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Вироком ухвалено цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок моральної шкоди, у решті позов залишити без задоволення за його безпідставністю.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

11 листопада 2018 року, приблизно об 11 год 50 хв ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку, АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин зі своєю донькою ОСОБА_8 , під час словесного конфлікту руками та дерев`яною ручкою від вил наніс більше чотирьох ударів у різні частини тіла, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, судом не досліджено у повному обсязі докази, які доводять вину його підзахисного, а також не враховано покази свідків події, які не підтверджують факт нанесення потерпілій ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень її батьком, - обвинуваченим ОСОБА_6 . При цьому, адвокат вважає, що пояснення потерпілої ОСОБА_8 не можуть братися до уваги, адже вона є зацікавленою стороною у кримінальному провадженні. Не погоджується апелянт з вироком суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову. Вважає, що вина ОСОБА_6 є недоведеною, а тому останнього слід було виправдати, відтак суд повинен був відмовити у задоволенні позову повністю, у тому числі і в частині стягнення моральної шкоди. Окрім того, адвокат ОСОБА_7 стверджує, що у порушення приписів процесуального права, 25.02.2019, у якості перекладача був залучений ОСОБА_9 , який є заінтересованою особою. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_10 вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, вирок суду обґрунтований та вмотивований. На думку прокурора, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер та ступінь суспільної небезпеки, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , звільнивши його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності; прокурорки ОСОБА_5 , яка не заперечувала щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України та ст. ст. 284, 417 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілої не надходило.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_8 убачається, що 11.11.2018 вона разом із чоловіком ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 приїхали до будинку свого батька (обвинуваченого) подивитися гараж, щоб забрати звідти автомобіль. У цей час під`їхав обвинувачений ОСОБА_6 , який почав на них кричати, щоб вони йшли звідси геть, після чого між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 почалася сварка через те, що ОСОБА_9 встановлював на ворота новий замок, у процесі сварки ОСОБА_6 зайшов до будинку, звідки вибіг з вилами і почав погрожувати побиттям та виганяти їх. Побачивши як ОСОБА_6 розмахує вилами, вона відскочила до сусідського будинку, а ОСОБА_6 зайшов до свого подвір`я, коли вони знову повернулися до воріт, де стояв автомобіль ОСОБА_6 , останній вискочив за ними і почав її наздоганяти. Через декілька будинків ОСОБА_6 наздогнав її і почав на неї кричати та бити палицею.

Із пояснень свідка ОСОБА_11 убачається, що він разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приїхали до ОСОБА_6 перегнати автомобіль, і при цьому, свідок ОСОБА_11 повністю підтвердив показання потерпілої ОСОБА_8 .

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 11.12.2018 до Реєстру внесено відомості за заявою ОСОБА_8 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і кримінальному провадженню присвоєно № 0000953.

Відповідно до висновку експерта № 121 від 14.11.2018 у ОСОБА_8 наявні такі тілесні ушкодження: ситуаційний невроз ; забійні гематоми лівого стегна, забій поперекового відділу хребта, правої кістки, голови. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею по механізму спричинення від удару, або в результаті співударяння з тупими предметами, якими могли бути дерев`яне руків`я сільськогосподарського інструменту. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 відносяться до категорії легких, давність ушкоджень може приблизно відповідати періоду 2-3 доби до експертизи і могли виникнути 11.11.2018.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 27.11.2018 з участю свідка ОСОБА_11 убачається, що вказаний свідок показав та відтворив факт погрози ОСОБА_6 громадянці ОСОБА_8 , який мав місце 11.11.2018.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення у частині доведеності вини, кваліфікації дій та призначеного покарання, і, зокрема, порушення права особи на захист.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що пояснення потерпілої ОСОБА_8 не можуть братися до уваги, адже вона є зацікавленою стороною у кримінальному провадженні, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості й на такі сторона захисту не посилається, зокрема про те, що в потерпілої ОСОБА_8 чи інших свідків були підстави для обмови ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено у повному обсязі докази, які доводять вину ОСОБА_6 , а також не враховано покази свідків події, які не підтверджують факт нанесення потерпілій ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень її батьком, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеним вище та жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушень.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_6 не доведена і він підлягає виправданню, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, зокрема й тим, що сторона захисту під час апеляційного розгляду заявила усне клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Колегія суддів також вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України судом взяті до уваги положення ст. ст. 65-67 КК України, у тому числі взяті до уваги характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України (у редакції, яка діяла на момент його вчинення), відноситься до злочинів невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 розміру моральної шкоди.

Так, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілій ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер і обсяг душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_8 внаслідок вчинених ОСОБА_6 щодо неї кримінально-карних діянь.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілої, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 3 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілою моральні та душевні страждання.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні решти позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за його безпідставністю.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був відмовити у задоволенні позову повністю, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, не підтверджені та спростовані наведеним вище.

Клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відносилося до злочинів невеликої тяжкості, а на даний час віднесене до кримінальних проступків, оскільки за його вчинення передбачене покарання, менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 11.11.2018, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад два роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінальних правопорушень до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначеного у пункті 1 частині 1 статті 49 КК України строку новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, про що свідчить і заявлене стороною захисту клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Системний аналіз указаних вище норм КК та КПК України, а також матеріалів кримінального провадження, свідчить про те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад два роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, тому обвинувачений ОСОБА_6 , підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, вирок скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 , - скасувати, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: