Справа № 194/1110/22
Номер провадження 1-кс/194/276/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чкалівка, Криворізького району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та додані до клопотання матеріали, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 , 14.09.2022 року приблизно о 18-20 годині, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_7 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , знаходячись у коридорі вище вказаної квартири з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, кулаком правої руки з розмаху справа наліво наніс удар в область носу та губ ОСОБА_7 . Після удару ОСОБА_7 одразу впав та втратив свідомість. Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_7 утворились тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми, обширного крововиливу в м`які ткані головного мозку, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень які не сумісні з життям.
Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення. У зв`язку з чим, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні, та на наявність ризиків передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просив обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
Підозрюваний ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора заперечував, вину визнав в частині того, що він дійсно ударив ОСОБА_7 один раз, та який потім помер. Зазначив, що був затриманий одразу після події. Крім того пояснив, що він зайняв кошти в розмірі 500 грн. у ОСОБА_7 , та коли приніс повертати їх йому, то останній вдарив його у праве вухо, тому він у відповідь наніс йому удар, від якого ОСОБА_7 присів. Одразу після цього, він вибіг на вулицю та прохав знайомих йому хлопців терміново викликати швидку допомогу та повернувся назад до ОСОБА_7 , якого намагався привести у свідомість. Після приїзду швидкої він допомагав фельдшеру реанімувати ОСОБА_7 , але він помер. В процесі цього викликали поліцію, яку він дочекався та пояснив усі обставини, та був доставлений до відділення поліції. Просив обрати домашній арешт.
Захисник щодо клопотання прокурора заперечував, просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки підозрюваний раніше був інвалідом дитинства, має захворювання епілепсію, раніше працював, навчався та мешкав постійно в м. Тернівка, має хвору матір похилого віку. Вважає, що ризики зазначені слідчим та прокурором не доведені, оскільки є питання щодо кваліфікації кримінального правопорушення і підозрюваний наніс тільки один удар особі, та намагався надати їй медичну допомогу, вчинив усі дії направлені на виклик швидкої допомоги та поліції. Після приїзду швидкої допомоги допомагав фельдшеру реанімувати потерпілого. А після смерті потерпілого, дочекався приїзду працівників поліції, яким потім пояснив всі обставини.
Вислухавши підозрюваного, прокурора, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, приходжу до наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Окрім цього, суворість, передбаченого покарання, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ від 26.07.2011 р. у справі «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, серед … видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Також, ч. 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2022 року за №0000302 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 15.09.2022 року о 10-15 год. підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
16.09.2022 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
На даній стадії є достатні дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами: протоколом огляду місця події від 14.09.2022 року; протоколом огляду трупа від 14.09.2022 року; постановами про визнання речовим доказом від 15.09.2022 року; лікарським свідоцтвом про смерть № 554 від 15.09.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 15.09.2022 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 15.09.2022 року; протоколом затримання ОСОБА_6 від 15.09.2022 року; протоколами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від 15.09.2022 року; протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 15.09.2022 року.
У своєму клопотанні слідчий зазначає, що застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти зазначеним ризикам, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Разом з тим, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 та ч.1 ст. 194 КПК України, однак не доведено того, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про достатність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено підтвердження ризику щодо можливості ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, втім зважаючи на його недостатню вагомість для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, не є переконливим.

В той же час, слідчий суддя враховує, що підозрюваний наніс тільки один удар, з місця події не втік, залишився та намагався надати медичну допомогу потерпілому, а також намагався за участі швидкої допомоги реанімувати останнього, а також бере до уваги, що за його ініціативою свідки викликали швидку допомогу та поліцію. Крім того, після приїзду поліції, він не залишив місця події, а зазначав працівникам поліції всі обставини. Також слідчий суддя зазначає, що вказане підтверджується показами з досліджених у судовому засіданні протоколів допиту свідків, про що і наголошує сторона захисту.

При цьому слідчий суддя вважає, що не доведений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки слідчий не обґрунтовує, яким чином він може впливати на свідків, оскільки свідки у кримінальному провадженні допитані, з ними проведені слідчі експерименти, крім того вказані свідки не є безпосередніми очевидцями факту нанесення тілесних ушкоджень. Також слідчий суддя вважає, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також не доведений, оскільки підозрюваний жодного разу не був судимий.

Аналізуючи наведене вище, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання разом з хворою матір`ю похилого віку, був інвалідом-дитинства та є інвалідом ІІІ-групи, хворіє епілепсією, тому перебуває на обліку у лікаря-психіатра, перебуває на обліку у лікаря-терапевта, та не перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий, не працює, та інші дані, що характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що інший запобіжний захід не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи захисника щодо доречності кваліфікації дії підозрюваного за ч.1 ст.119 КК України на не заслуговують на увагу, оскільки її правильність та оцінка підлягають дослідженню на іншій стадії кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», Рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за винятком часу повітряних тривог, є достатнім для забезпечення запобігти спробам підозрюваного ухилитись від слідства та суду та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП
в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_6 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження №0000302 від 15.09.2022 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків:

1.Цілодобово не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_3 , за винятком часу повітряних тривог.

2.Прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, залежно від стадії кримінального провадження.

3.Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

4.Утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та потерпілим ОСОБА_8 щодо обставин пред`явленого кримінального правопорушення.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити до 16 листопада 2022 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного. Орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому.
Підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити негайно із залу суду.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_6 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на начальника ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала слідчого судді діє до 16 листопада 2022 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1