ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/690/22 Справа № 180/1697/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, №0000346 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не працючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
-20.08.2021 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 21.09.2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року:
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України, і призначено покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України - до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі,
- за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України - до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Марганецького міського сулу Дніпропетровської області від 20.08.2021 року, остаточно визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 29 серпня 2020 року.
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.09.2020 року, остаточно визначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання, тобто з 29 серпня 2020 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винними за наступних обставин.
Так, 7 серпня 2020 року приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 перебуваючи на території двору будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 перебував у стані сп`яніння, задрімав та не бачив їх злочинних дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрали сумку, в якій знаходився мобільний телефон торгової марки «Xiaomi», моделі «Redmi Note 2», вартістю 1150 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 1150 гривень.
08.08.2020 року приблизно о 3 год. 10 хв. ОСОБА_8 , проходив біля будинку АДРЕСА_1 , впевнившись, що сторонні особи не спостерігають за його діями, підійшов до вікна квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, опинившись всередині вказаної квартири пройшов до спальні, де підійшов до стіни, на якій знаходився обігрівач керамічний інфрачервоний торгової марки Infra Ceramic моделі TC395, білого кольору, серійний номер 18tc та обігрівач керамічний інфрачервоний торгової марки Infra Ceramic моделі TC395, білого кольору, серійний номер 18tc, загальна вартість яких склала 1333 гривні 33 коп., які належать потерпілій ОСОБА_11 , зняв вказані обігрівачі зі стіни, та через вікно витягнув обігрівачі з квартири та залишив на вулиці, неподалік вікна квартири.
Після цього, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_8 через вікно знову проник у приміщення квартири АДРЕСА_4 , з метою викрадення будь-якого чужого майна, однак у зв`язку зі спрацюванням сигналізації, на місце прибув наряд поліції. Одразу після цього, усвідомлюючи, що його злочинну діяльність викрито, ОСОБА_8 почав вживати заходів з метою залишення місця злочину та знайшов у квартирі ключі від вхідних дверей, відчинив їх та вийшов до під`їзду будинку, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та на місці вчинення злочину був зупинений працівниками поліції.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Зазначити в резолютивній частині вироку, що документально підтверджені витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/3/12.1/203 від 27.08.2020 року стягнути на користь держави з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 326,90 гривень з кожного. Документально підтверджені процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/3/12.1/194 від 11.08.2020 року у розмірі 653,80 гривень стягнути на користь держави з ОСОБА_8 .
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Разом з цим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області ухвалено стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувальний вирок, в якому не визначено розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, лише вказано у резолютивній частині вироку про необхідність стягнення з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 солідарно на користь держави процесуальні витрати в розмірі 653,80 гривень на проведення судової експертизи від 27.08.2020 року, в розмірі 653,80 грн. - на проведення судової експертизи від 11.08.2020 року.
Крім того, прокурор вказує, що лише одне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, яке мало місце 07.08.2020 року, вчинене за попередньою змовою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тоді як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, що мало місце 08.08.2020 року, вчинене одноособово ОСОБА_8 , тому стягнення процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/3/12.1/194 від 11.08.2020 року щодо вартості майна, викраденого під час крадіжки 08.08.2020 року з ОСОБА_7 є безпідставним.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення даної апеляції, та обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікація дій останніх в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №51-5168км18, а відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VІІІ від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції ухвалено стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувальний вирок, в якому не визначено розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, лише вказано у резолютивній частині вироку про необхідність стягнення з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 солідарно на користь держави процесуальні витрати в розмірі 653,80 гривень на проведення судової експертизи від 27.08.2020 року, в розмірі 653,80 грн. - на проведення судової експертизи від 11.08.2020 року.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження убачається, що лише одне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, яке мало місце 07.08.2020 року, вчинене за попередньою змовою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тоді як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, що мало місце 08.08.2020 року, вчинене одноособово ОСОБА_8 , тому стягнення процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/3/12.1/194 від 11.08.2020 року щодо вартості майна, викраденого під час крадіжки 08.08.2020 року з ОСОБА_7 є безпідставним.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №19/104-17/3/12.1/194 від 11.08.2020 року) у розмірі 653,80 гривень та за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №19/104-17/3/12.1/203 від 27.08.2020 року) у розмірі 326,90 гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №19/104-17/3/12.1/203 від 27.08.2020 року) у розмірі 326,90 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4