КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001235 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Порт-Судан, Республіка Судан, громадянина Республіки Судан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
перекладачів ОСОБА_12 , Мохаджер Валида

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року змінити та доповнити резолютивну частину вироку рішенням про включення інформації про обвинуваченого ОСОБА_14 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. У решті вирок суду просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України та виправдати його.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.
Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 26 липня 2021 року, зараховано, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, з 20 год. 30 хв. 23 травня 2021 року по 25 липня 2021 року включно, з розрахунку день за день.
Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину зазначає, що судом було істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.
Апелянт звертає увагу на те, що Верховною Радою України 19 грудня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи», який набрав чинності 16 січня 2020 року та яким було внесено зміни до ст. 374 КПК України, а саме п. 2 ч. 4 цієї статті доповнено абзацом 16 такого змісту: «рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених та злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».
Отже, як зазначає прокурор, у разі визнання особи винуватою у вчиненні такої категорії злочинів у резолютивній частині вироку обов`язково зазначаються відомості про включення до Єдиного реєстру осіб, засуджених та злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи інформації про обвинуваченого у скоєнні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
В той же час апелянт вказує на те, що резолютивна частина вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 153 КК України, не містить рішення про включення інформації про обвинуваченого до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , апелянт вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим.
Апелянт зазначає, що висновки суду, які викладені у вироку, є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи, а показання потерпілої та свідків є спотвореними з метою засудження обвинуваченого до реальної міри покарання.
Так, захисник звертає увагу на те, що у вироку зазначено про визнання обвинуваченим вини, однак наведене не відповідає дійсності, оскільки у суді обвинувачений зазначив, що вину не визнав, наміру та спроб зґвалтувати потерпілу та будь-якого умислу на скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення у нього не було, та взагалі він нічого не вчиняв в чому його звинувачують.
Апелянт вказує на показання обвинуваченого, відповідно до яких він 23 травня 2021 року зустрівся з потерпілою, яку раніше не знав та яка перша почала з ним розмову, під час якої вона запитала його акаунт у соціальній мережі «інстаграм» та повідомила про те, що їй 19 років.
Також захисник зазначає, що обвинувачений надав неправдиві показання про те, що він нічого не пам`ятає та був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі показання він давав за рекомендацією працівників поліції, які сказали, що так буде краще.
В той же час, апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 не був у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря нарколога від 24 травня 2021 року.
Захисник підсумовує, що вирок обґрунтований фактично лише показаннями потерпілої, які в свою чергу є спотвореними, при цьому інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 23 травня 2021 року, приблизно о 15.30 год., знаходився поблизу Міжрегіональної академії управління персоналом, розташованої по вул. Фрометівська, 2 у м. Києві. З метою вчинення насильницьких дій сексуального характеру, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання останніх, з невстановлених мотивів ОСОБА_7 підійшов до раніше невідомої йому малолітньої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обійняв її зі спини правою рукою за плечі, а лівою рукою почав торкатися грудей, сідниць та стегон через верхній одяг, на що остання чинила опір. Вирвавшись від ОСОБА_7 , ОСОБА_15 побігла до місця свого проживання в гуртожиток Міжрегіональної академії управління персоналом, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 2.
ОСОБА_7 почав переслідувати малолітню ОСОБА_15 та наздогнавши її біля входу до гуртожитку, схопив за кисті правої та лівої рук ОСОБА_15 і почав утримувати її біля себе. ОСОБА_15 , вирвавшись від захватів ОСОБА_7 , забігла в приміщення гуртожитку, піднялась по сходах на четвертий поверх, де сховалась від переслідувача в приміщенні загальної кухні.
Однак, продовжуючи свої протиправні дії та маючи намір на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, ОСОБА_7 продовжив переслідувати потерпілу ОСОБА_15 у приміщенні гуртожитку.
Так, слідом за нею ОСОБА_7 зайшов до будівлі гуртожитку та попрямував до приміщення кухні, що на четвертому поверсі, де на той час знаходилась малолітня ОСОБА_15 та зачинивши за собою двері, продовжував вчиняти дії сексуального характеру стосовно ОСОБА_15 проти її волі, а саме: утримував малолітню ОСОБА_15 в приміщенні кухні, намагався зняти з неї одяг та в подальшому, знявши з себе штани, обіймав, тулився всім своїм тілом до малолітньої ОСОБА_15 та цілував останню в шию.
Надалі, потерпіла ОСОБА_15 , скориставшись моментом, коли ОСОБА_7 відволікся на її телефон, нанесла останньому коліном удар в область паху та втекла до місця свого проживання, тобто, до кімнати гуртожитку № НОМЕР_1 , яка розташована на 9 поверсі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_16 та захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст. 94 КК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався наведених вимог закону.
Судом допитана малолітня потерпіла ОСОБА_15 , яка показала, що 25 травня 2021 року до неї підійшов обвинувачений, запитав як її звати та скільки їй років, на що вона відповіла, що дванадцять. Його поведінка була неприємною для неї, тому вона намагалася відсторонитись від нього та пішла до гуртожитку, піднялась на четвертий поверх та зайшла до кухні. Обвинувачений пішов за нею, закрив двері, став торкатись різних частин її тіла, ліз цілуватись, міцно поцілував її в шию. Вона просила, щоб він цього не робив, намагалася відсторонитись від нього, однак він не реагував, почав знімати з себе штани та намагався стягнути з неї шорти. Вона вдарила обвинуваченого в пах, вибігла з кухні, піднялася на дев`ятий поверх у свою квартиру, та про все розказала спочатку бабусі, а потім матері.
Допитаний судом свідок ОСОБА_17 , баба потерпілої, показала, що коли додому прибігла внучка, то розказала, що за нею гнався темношкірий чоловік та приставав до неї. Вона забігла до кухні, цей чоловік зайшов за нею, намагався торкатись до неї. Їй вдалося його відштовхнути та втекти.
Свідок ОСОБА_18 , який також допитаний судом, дав показання, що в один із днів травня 2021 року в кімнату, в якій він проживає постукав чоловік, в якому впізнає обвинуваченого, та сказав, що він шукає якусь дівчину. Через певний час він знову прийшов, та сказав, що у нього перебуває дівчина, яку він шукає.
Під час апеляційного розгляду стороною захисту заявлене клопотання про дослідження доказів, однак щодо повторного дослідження наведених доказів, клопотання не заявлялось. Отже правильність та зміст показань потерпілої та свідків, викладених у вироку, стороною захисту не оспорюється.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України колегією суддів відповідно до заявленого клопотання досліджені показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_19 , які вони давали в суді першої інстанції.
Відповідно до показань обвинуваченого, він вину у висунутому йому обвинуваченні не визнав, однак у вироку судом зазначено, що вину визнав.
Колегія суддів вважає, що така неточність жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки суд не взяв показання обвинувачення як доказ його винуватості. Суд вказав, що показання обвинуваченого не узгоджуються з його позицією щодо визнання винуватості, оскільки він фактично оспорює обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті.
Колегією суддів також досліджені показання свідка ОСОБА_19 , які, як вважає сторона захисту спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Відповідно до них, свідок бачив як потерпіла разом з обвинуваченим заходять до гуртожитку. При цьому вона нічого не говорила та на допомогу не кликала.
Колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 93 КПК України суд оцінює кожний доказ не тільки з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Наведені показання свідка ОСОБА_19 , як і відеозапис з камери спостереження, який досліджений як судом першої інстанції, так і колегією суддів, підтверджують достовірність фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме, те що 23 травня 2021 року обвинувачений разом з потерпілою зайшли в приміщення гуртожитку, де проживала остання.
Однак, самі насильницькі дії щодо малолітньої ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_7 вчиняв на четвертому поверсі гуртожитку, куди потерпіла забігла, ховаючись від обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що показання потерпілої, яка детально розповіла які саме дії сексуального характеру щодо неї вчиняв обвинувачений, судом належно оцінені та обґрунтовано прийняті як доказ винуватості ОСОБА_7 .
Її показання також узгоджуються з іншими доказами. Так малолітня ОСОБА_15 пояснювала, що ОСОБА_7 , вчиняючи дії сексуального характеру, серед іншого також сильно її поцілував у шию. Ця обставина підтверджується висновком експерта № 042/1-306-2021, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_15 виявлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу на правій боковій поверхні шиї в верхній третині, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, та могло утворитися внаслідок однієї травматичної дії тупого предмету, що могло бути внаслідок засмоктування ділянки шкіри шиї, за давністю може відповідати вказаному терміну.
Також відсутні підстави ставити під сумнів правдивість показань потерпілої про те, що вона повідомляла обвинуваченому про свій вік, а саме, що їй дванадцять років.
Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 317, у ОСОБА_15 не визначається схильності до фантазування та навіювання. Вона здатна надавати адекватні свідчення щодо обставин, які цікавлять слідство. У ОСОБА_15 визначається, серед іншого, вихованість поведінки, емоційна врівноваженість, стриманість, достатній самоконтроль, відповідальність та обов`язковість.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що сукупність наведених у вироку доказів, належність та допустимість яких стороною захисту не оспорюється, та їх взаємозв`язок, давали підстави для висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру щодо ОСОБА_15 , яка не досягла чотирнадцяти років.
Суд правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 153 КК України як вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 судом не встановлено.

Також судом враховано обставини вчинення злочину та його суспільну небезпеку, наслідки які настали в результаті вчинення злочину, позицію сторони обвинувачення та потерпілої, висловлені в судових дебатах.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі та мотивував, чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований.
Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, таке покарання є справедливим, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Водночас, беручи до уваги те, що суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення щодо статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, суд повинен ухвалити рішення про включення інформації про засудженого до відповідного реєстру, як то передбачено п. 12 ч. 4 ст. 374 КПК України.
Допущена судом першої інстанції помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, змінити.
Доповнити резолютивну частину вироку суду рішенням про включення інформації про обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4