Справа № 629/2741/18
УХВАЛА

17.08.2022 року місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.190 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою на 60 днів.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених на 60 днів, вважає клопотання такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обидва обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, а саме: у скоєнні розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за що законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Обвинувачений ОСОБА_7 в свою чергу обвинувачується ще у вчиненні кількох інших тяжких злочинів проти власності, а саме у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальному правопорушенні, вони перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
ЄСПЛ наголошує у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів», а у справі «Боротюк проти України» від 16.10.2010 визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.
Суд також враховує й те, що судовий розгляд по даній справі після зміни підсудності ще не розпочатий, не досліджені усі докази, які мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, не допитані потерпілі та свідки, що вказує на наявність ризику впливу обвинувачених на зазначених осіб.
Також суд враховує дані про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які офіційно не працюють, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не мають, не одружені, не мають тісних соціальних зв`язків, що вказує на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Посилання захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на родинні зв`язки обвинувачених, стан здоров`я ОСОБА_7 , а також на тривале утримання під вартою обвинувачених, безпосередньо захисниками документально не підтверджено. Крім того доводи сторони захисту щодо даних про особи обвинувачених не гарантують їх належну процесуальну поведінку та можливість запобігання встановлених ризиків, тому суд вважає, що альтернативні запобіжні заходи на даний час не можуть бути застосовані.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, що їм інкримінуються, а також їх особам, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження, та приходить до висновку щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених на 60 днів та відмовити в клопотанні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і їх захисника про зміну запобіжного заходу на біль м`який домашній арешт.
Керуючись ст.ст. 110, 314, 369, 371, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2022 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2022 року включно.
В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та їх захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: