Справа № 527/1332/22
провадження № 1-і/527/43/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Глобине клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000291 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,-

встановив:
В провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000291 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває вищевказане кримінальне провадження. В ході судового розгляду обвинуваченим продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В подальшому вказаний запобіжний захід продовужувався Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 30.05.2022 до 28.07.2022 включно. Станом на цей час існує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, оскільки судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не втратили актуальності і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти. Перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть переховуватися від суду у зв`язку з мірою покарання, яка їм загрожує у випадку визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, а також у зв`язку з тим, що останні після вчиненні злочину добровільно не звернулись до правоохоронних органів, з місця скоєння злочину зникли, з метою подальшого переховування від правоохоронних органів та ухилення від кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, а ОСОБА_7 не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно ніде не працює, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинуваченим відомо про місце фактичного проживання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Також обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність та й надалі вчиняти корисливі злочини, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обовязків прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Згідно розпорядження Голови Верховного суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним суд Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Глобинського районного суд Полтавської області визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та надав пояснення, викладені в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - ОСОБА_5 заперечували проти задоволення вищевказаного клопотання прокурора, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зазначили, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 2019 року, а відтак не має можливості вчинити дії, про які зазначив в клопотанні прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вищевказаного клопотання прокурора, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того захисник зазначила, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має намір працевлаштуватися, не має наміру ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти будь-які кримінальні правопорушення. Просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши прокурора, обвинувачених та захисників, дослідивши матеріали справи в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного.

На розгляді Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження № №0000291 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, строк тримання під вартою неодноразово продовжувався у встановленому порядку (за інформацією з сайту Єдиний державний реєстр судових рішень).

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , суд враховує те, що останні обвинувачуються за ч.2 ст. 187 КК України у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. Також суд враховує вік обвинувачених та стан їх здоров`я, відсутність у останніх міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходів, доказів протилежного суду не надано. А відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.

На теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки не допитані, докази, передбачені ст. 84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.

Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачуються.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.

А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Щодо доводів захисників про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винними, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на недопитаних потерпілого і свідків та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскільки термін дії застосованого запобіжного заходу спливає 28.07.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченим, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, суд вважає за неможливе встановити заставу.

Керуючись ст.ст.177, 183, 371,372,392 КПК України, суд,-

ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 18 вересня 2022 р., включно, без визначення застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 18 вересня 2022 р., включно, без визначення застави.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1