Справа № 157/1022/20
Провадження №1-кс/157/200/22
УХВАЛА

02 травня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , керівника органу дізнання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника сектору дізнання Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову начальника сектору дізнання Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000277.

У скарзі зазначено, що 14 березня 2022 року поштовим зв`язком ОСОБА_3 отримав постанову начальника сектору дізнання Камінь-Каширського РВП ОСОБА_4 від 24 лютого 2022 року про відмову в задоволенні його заяви про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000277 від 26 листопада 2019 року. Ознайомившись із даною постановою, ОСОБА_3 виявив, що у ній немає посилань на додані ним до заяви докази, зокрема виписку про його захворювання від 08 листопада 2021 року, згідно з якою він проходив стаціонарне лікування у Волинській обласній клінічній лікарні з 02 жовтня по 08 листопада 2021 року, поштові квитанції про відправлення його звернень до органів влади щодо неналежного розслідування даного кримінального провадження та непритягнення до кримінальної відповідальності свідка ОСОБА_5 за вчинений ним злочин, не надано оцінки цим доказам. Вважає, що начальник сектору дізнання передчасно прийшов до висновку про відмову у задоволенні його заяви про визнання його потерпілим. Крім цього, вважає, що дії вказаної вище посадової особи органу поліції необхідно розцінювати за ст. 365 КК України як перевищення влади або владних повноважень, оскільки начальник сектору дізнання не наділений повноваженнями щодо проведення досудового розслідування даного кримінального провадження.

Також вказав, що за період з 01 травня 2018 року по цей час протиправними діями селищного голови ОСОБА_5 , які проявились у наданні неправдивих свідчень 23 січня 2019 року у Любешівському районному суді під час розгляду позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі та незаконній передачі повноважень селищного голови секретарю селищної ради ОСОБА_6 в частині підготовки інформації та рішення щодо внесення змін до штатного розпису, що привело до прийняття 23 травня 2018 року рішення про виведення зі штату посади інспектора з юридичних питань та введення посади юрисконсульта, на підставі якого ОСОБА_3 був незаконно звільнений з роботи, у нього, його дружини та дітей виникли моральні, фізичні, душевні страждання, безсонні ночі, погіршився стан здоров`я.

Моральна шкода також йому завдана внаслідок того, що ОСОБА_5 , будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування та обіймаючи посаду Маневицького селищного голови в період з 01 по 23 травня 2018 року, всупереч вимогам п. 6 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 13 ст. 40 КЗпП України та ч. 2 ст. 19 Конституції України доручив, а фактично передав повноваження селищного голови в частині зміни штатних розписів секретарю селищної ради ОСОБА_6 , який привласнив ці повноваження селищного голови, а це подання інформації про внесення змін до структури та штатів селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, підготував та подав інформацію на сесію селищної ради щодо внесення змін до штатів, а 23 травня 2018 року на підставі цієї інформації доповів депутатам селищної ради, де було прийнято рішення №31/5, яким було виведено з штатного розпису посаду інспектора з юридичних питань, яку він обіймав до звільнення з роботи, та введено посаду юрисконсульта.

Наступними діями, які завдали йому моральної шкоди, є те, що 23 січня 2019 року ОСОБА_5 під присягою свідка та будучи попередженим про кримінальну відповідальність про дачу неправдивих показань або надання завідомо неправдивих показань, під час розгляду Любешівським районним судом його позову про поновлення на роботі надав суду неправдиві покази, що депутат селищної ради ОСОБА_7 23 травня 2018 року була присутня в сесійній залі та приймала участь у прийнятті рішення щодо внесення змін до штатного розпису, де було виведено з штатного розпису посаду інспектора з юридичних питань та введено посаду юрисконсульта, що не відповідає списку депутатів селищної ради від 23 травня 2018 року, де зазначено, що депутат селищної ради ОСОБА_7 була відсутня в сесійній залі селищної ради.

Моральна шкода йому завдана також внаслідок того, що за період з 26 листопада 2019 року по дату звернення до слідчого судді, а це більше двох років, досудове розслідування проводиться незадовільно, свідок ОСОБА_5 не притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, хоча в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення злочину вказаним свідком є достатньо.

Крім цього, ОСОБА_3 зазначає, що йому заподіяна також фізична шкода у зв`язку з тим, що у нього за період з 01 травня 2018 року по цей час погіршився стан здоров`я, він проходив стаціонарне лікування в ДУ ТМО МВС України у Волинській області з 30 липня по 10 серпня 2018 року з діагнозом захворювання серця, а з 02 по 08 листопада 2021 року проходив стаціонарне лікування у КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» з захворюванням нирок.

За відправлення поштовим зв`язком звернень до Президента України, Генерального прокурора України, Волинської обласної та Камінь-Каширської окружної прокуратури, до Камінь-Каширського районного суду, Маневицького районного суду, Любешівського районного суду, Волинського апеляційного суду він сплачував кошти, чим заподіяно йому майнову шкоду.

У зв`язку з цим вважає, що начальник сектору дізнання Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 при розгляді його звернення про визнання його потерпілим в даному кримінальному провадженні не надав належної правової оцінки поданим доказам, не надав відповіді на поставлені ним запитання та прийшов до поспішного рішення, винісши постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, а тому постанова від 24 лютого 2022 року є незаконна та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Посилаючись на зазначені обставини, скаржник просить поновити та продовжити процесуальний строк для подання скарги на постанову начальника сектору дізнання Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 24 лютого 2022 року, скасувати вказану постанову та зобов`язати начальника сектору дізнання Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 або іншу уповноважену особу, яка здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000277 від 26 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 384 КК України, вжити процесуальних дій, передбачених ст. 55 КПК України, щодо визнання його потерпілим відповідно до поданої заяви від 16 лютого 2022 року.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав із викладених у ній підстав.

Керівник СД Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти скарги. Пояснив, що ОСОБА_3 не надав доказів, що його захворювання виникло саме у зв`язку з даним правопорушенням.

Вислухавши пояснення скаржника, начальника сектору дізнання, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

З досліджених у суді матеріалів кримінального провадження встановлено, що 26 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за повідомленням ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, та розпочато кримінальне провадження №0000277 у формі досудового розслідування.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зазначає, що 23 січня 2019 року під час розгляду Любешівським районним судом цивільної справи за його позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу свідок ОСОБА_5 , який обіймає посаду Маневицького селищного голови, будучи під присягою свідка, суду повідомив, що депутат селищної ради ОСОБА_7 була присутня на сесії селищної ради 23 травня 2018 року коли приймалось рішення про виведення із штатного розпису посади інспектора з юридичних питань, яку обіймав ОСОБА_3 до звільнення, однак даний депутат згідно зі списком депутатів дійсно 23 травня 2018 року не була в сесійній залі селищної ради. Такими протиправними діями Маневицького селищного голови ОСОБА_5 , що призвело до його звільнення, йому було заподіяно моральну, фізичну та майнову шкоду. В нього, його дружини та дітей виникли душевні страждання, були безсонні ночі, погіршився стан здоров`я. Крім того, в період з 02 по 08 листопада 2021 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом захворювання нирок у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради. Разом із тим, з 13 серпня 2018 року по лютий 2022 року скаржник до Президента України, Генерального прокурора України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, Волинського апеляційного суду, Камінь-Каширського районного суду, Маневицького районного суду, Любешівського районного суду неодноразово надсилав звернення про вчинені злочини Маневицьким селищним головою ОСОБА_5 та секретарем селищної ради ОСОБА_6 , про неналежне досудове розслідування цих злочинів, на що було витрачено близько 1000 грн. Вважає, що вказані вище обставини дають підстави для задоволення його заяви про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000277.

Статтею 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

За своєю правовою природою кримінальне правопорушення, передбачене ст. 384 КК України, не характеризується такою ознакою як заподіяння майнової або немайнової шкоди потерпілому, тобто є проступком з нематеріальним складом. Однак за умови, коли особа заявляє про заподіяння їй шкоди, слідчий суддя має з`ясовувати чи заподіяна така шкода, в чому вона полягає та обставини завдання шкоди.

В матеріалах кримінального провадження №0000277 міститься рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року, яким відмовлено в позові ОСОБА_3 до Маневицької селищної ради Волинської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішення суду переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій і набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів, що свідчать про заподіяння заявнику ОСОБА_3 шкоди як майнової, так і немайнової. Зокрема, з доданого до матеріалів скарги листка непрацездатності, виданого 10 серпня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування у період з 30 липня 2018 року по 10 серпня 2018 року в ДУ ТМО МВС України по Волинській області, тобто задовго до винесення вказаного вище рішення Любешівського районного суду. Згідно з випискою №14410 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 з 02 по 08 листопада 2021 року проходив стаціонарне лікування у відділенні урології КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради у зв`язку із захворюванням нирок, однак причина виникнення такого захворювання, як стверджує скаржник вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, нічим не доведена та викликає обґрунтовані сумніви.

Із доданих до скарги фіскальних чеків про оплату поштових відправлень не вбачається, ким була здійснена така оплата, у зв`язку з чим вказані витрати не відносяться до майнової шкоди, завданої ОСОБА_3 у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Не підтвердив свої доводи про заподіяння йому шкоди й сам скаржник у судовому засіданні, оскільки його твердження про незаконне звільнення з роботи, як порушення його права на працю, спростовані рішенням суду, яке набрало законної сили. Інших обставин, які б вказували на заподіяння шкоди заявнику в судовому засіданні не встановлено.

У відповідності до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий суддя не встановив правових та фактичних підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000277, а тому погоджується з висновками, викладеними в постанові начальника СД Камінь-Каширського РВП ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Разом із тим, чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не встановлені обмеження чи заборона проведення досудового розслідування кримінального проступку начальником сектору дізнання, у зв`язку з цим твердження скаржника про те, що начальник сектору дізнання ОСОБА_4 при винесенні оскаржуваної постанови перевищив свої повноваження не ґрунтуються на законі і такі дії начальника сектору дізнання не є кримінальним правопорушенням, в тому числі і передбаченим ст. 365 КК України, яка передбачає відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Не встановивши процесуальних порушень при винесенні оскаржуваної постанови дізнавача, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Слідчий суддя вважає підставним клопотання скаржника про поновлення строку для подання даної скарги, оскільки представником Камінь-Каширського РВП не було надано доказів про своєчасне повідомлення заявника про прийняте уповноваженою особою райвідділу поліції рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, а тому поновлює ОСОБА_3 процесуальний строк для подання цієї скарги.

Керуючись статтями 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову начальника сектору дізнання Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000277 від 26 листопада 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1