В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/12749/18, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001274 від 18.04.2018 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого у відповідності до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року близько 17 години 15 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot-406» номерний знак НОМЕР_1 напроти будинку № 17 по вул. Капушанській в м. Ужгороді неподалік перехрестя вул. Пархоменка у м. Ужгород,не дотримуючись п.п. 2.3. (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість об`єктивно оцінити дорожні умови та обстановку, рухаючись зі швидкістю 40 км/год., не застосувавши своєчасно екстрене гальмування допустив зіткнення з велосипедистом потерпілою ОСОБА_6 , яка рухалась правою частиною односторонньої смуги руху в напрямку до вул. Льва Толстого в м. Ужгород, в момент здійснення маневру велосипедистом в ліву сторону допустив наїзд на таку, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відповідно до висновку експерта № 10/281 від 30.10.2018 року водій автомобіля марки «Peugeot-406», номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_3 мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця наїзду шляхом застосування екстреного гальмування, рухаючись з швидкістю 40 км/год в даних дорожніх умовах, і уникнути зіткнення з велосипедистом в момент виникнення йому небезпеки для руху.З технічної точки зору, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «Peugeot-406», номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_3 , який не дотримався вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість об`єктивно оцінити дорожні умови та обстановку, не застосувавши своєчасно екстрене гальмування допустив зіткнення з велосипедистом.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 234 від 22.06.2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна на передньо - зовнішній поверхні середньої третини лівої гомілки; та наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців на передній поверхні колінного суглобу із переходом на верхню третину лівої гомілки, в області гомілково - ступневого суглобу по внутрішній поверхні та по внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.1 ст. 286 КК України
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення , і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Зокрема вказав на те, що в один із днів квітня 2018 року він керуючи автомобілем «Peugeot-406» допустив зіткнення з велосипедистом потерпілою ОСОБА_6 . Вказав на те, що він не помітив велосипедиста.
Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково, визнав щодо вимог про стягнення завданих матеріальних збитків.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі. Заявлений цивільний позов просить задовольнити частково, а саме просить суд задовольнити цивільний позов, щодо стягнення завданих матеріальних збитків.

Суд, керуючись ст.325 КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілої.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом згідно статті 67 КК України не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчинений з необережності та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який не судимий в порядку ст. 89 КК України, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому суд враховує положення ст. 5 КК України щодо зворотної дії в часі закону про кримінальну відповідальність. Згідно закону від 22.11.2018 року покарання за ч.1 ст. 286 КК України, змінилось та погіршує становище обвинуваченого, оскільки передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
За таких обставин, враховуючи що Закон посилив кримінальну відповідальність через збільшення розмірів штрафу, який може бути призначений особі, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки це покращує становище обвинуваченого і він має можливості сплатити визначений судом розмір такого штрафу. Перешкод для призначення такого покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Обрана судом міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередженню нових кримінальних правопорушень.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної шкоди в сумі 23066,00 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно -небезпечне діяння. Це означає, що законодавець обмежив часові рамки пред`явлення позову.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
У відповідності до вимог частин першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на її користь 23066,00 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, (витрати на лікування у розмірі 17066 грн. та пошкоджений велосипед вартість 6000 грн.), суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела суду , що між вказаними незаконними діями відповідача та завданням матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та пошкодження належного їй майна внаслідок ДТП є причинно-наслідковий зв`язок.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_3 цивільного позову, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди підлягають до задоволення.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого.
Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до одного року.

Міру запобіжного заходу по даному кримінальному провадженні не обирати.
Зменшені позовні вимоги у цивільному позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 23066,00 грн. ( двадцять три тисячі шістдесят шість ) гривень у відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні:

-Автомобіль марки «Peugeot-406» номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на штраф майданчику Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або представнику власника;
-Велосипед фірми виробника «Формула», зелено-чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити останній як власнику.

-Пластмасовий уламок, який зберігається на штраф майданчику Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 2145, 00 гривень за проведення судових експертиз.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1