Справа №760/6912/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000090 від 13 червня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

15.06.2022 року до Солом`янського районного суду м. Києва засобами поштового зв`язку надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП на станціях залізничного транспорту ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що в провадженні СВ ВП на станціях залізничного транспорту ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000090 від 14.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.06.2022 року близько 17:30 год., за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном «Мейзу 6», який належить ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану.

13.06.2022 року о 22:36 год. у ОСОБА_5 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України в присутності понятих вилучено мобільний телефон марки «MEIZU», білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакету № KIV2128207.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що на даний час у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на зазначений мобільний телефон, який було вилучено, з метою подальшого його збереження та недопущення його знищення, проведення необхідних судових експертиз, так як він має суттєве значення по кримінальному провадженню.

Тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, з метою збереження речових доказів, слідчий просить задовольнити клопотання.

У судове засідання особи, визначені ч. 1 ст. 172 КПК України, не з`явилися. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та надані докази, вбачається наступне.

Встановлено, в провадженні СВ ВП на станціях залізничного транспорту ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000090 від 14.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

З фабули кримінального провадження вбачається, що 13.06.2022 року близько 17:30 год., за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном «Мейзу 6», який належить ОСОБА_6

13.06.2022 року о 22:36 год. у ОСОБА_5 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України в присутності понятих вилучено мобільний телефон марки «MEIZU», білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакету № KIV2128207.

За вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Клопотання про арешт майна було направлено засобами поштового зв`язку до суду 14.06.2022 року, тобто згідно вимог даної норми.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Положеннями статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, метою арешту є належне зберігання речових доказів та уникнення ризиків щодо їх втрати, зміни, знищення чи перетворення зазначених об`єктів, які є предметом даного злочину, а також в подальшому можуть стати об`єктами спеціальної конфіскації.
За доводами слідчого, викладеними в клопотанні, необхідність накладення арешту на вилучений мобільний телефон, який постановою від 14.06.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадження, виникла з метою подальшого його збереження та недопущення його знищення, проведення необхідних судових експертиз.
Разом з тим, Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» звернув увагу, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 7 КПК України до засад кримінального провадження відноситься, зокрема, недоторканність права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що накладеного арешту на майно особи, в якої воно було викрадено, буде порушувати її гарантовані Конституцією України права.

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000090 від 13 червня 2022року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зобов`язати орган досудового розслідування повернути майно, а саме: мобільний телефон марки «MEIZU», білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вилучений 13 червня 2022 року під час затримання ОСОБА_5 , власнику потерпілій ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст оголошено 23 червня 2022 року.

Слідчий суддя: