Справа № 305/1104/17
Провадження по справі 1-кп/305/53/22

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке 09.02.2017 внесено до Єдиного реєстру досудового розслідувань №0000151 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває 3 неповнолітніх дітей, водія експедитора ПП "Буковина Трек", раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 08 лютого 2017 року, близько 14 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», типу легковий седан-В, з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухаючись автодорогою міжобласного значення Мукачево-Рогатин-Львів», по вул. Грушевського в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, в напрямку із с. Лазещина, в центр смт. Ясіня, біля будинку №101 по вказаній вулиці, діючи з необережності, порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших об`їзду перешкоди».

У порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_4 , маючи технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на малолітнього пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину автодороги в напрямку наліво по ходу руху автомобіля, не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування та допустив наїзд на останню, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми черева, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, забою лівої нирки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №114 від 18.04.2017 являли собою небезпеку для життя в момент спричинення і згідно п.2.1.1 Наказу Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи №125 від 10.04.2017, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, отримані потерпілою ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями водія ОСОБА_4 та порушенням ним Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав суду. У той день, він рухався дорогою в с. Лазещина Рахівського району. Бачив як перед ним по обох узбіччях дороги рухались дві дівчинки. Раптом одна з них, та що рухалась по узбіччі з його сторони дороги, почала перебігати дорогу. Він намагався уникнути наїзду, проте не зміг. У вчиненому щиро розкаюється та просить задовольнити клопотання захисника ОСОБА_5 про застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на момент ДТП на його утриманні перебувала малолітня дитина.
Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Міру покарання залишає на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого діяння, він та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено письмові докази, які характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно вимоги про судимість від 23.02.2017 ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно довідки про склад сім`ї № 1192, виданої, 20.02.2017, заступником міського голови ОСОБА_8 , до складу сім`ї ОСОБА_4 входять: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , падчерка; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пасинок, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка.

Згідно довідок, виданих Рахівською районною лікарнею ОСОБА_4 на обліках при психіатричному, фтизіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

Згідно характеристики, виданої начальником Рахівського РЕМ ОСОБА_13 , ОСОБА_4 працює на підприємстві з 23.07.2008 на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників ІІІ групи кваліфікації. За час роботи на підприємстві ОСОБА_4 зарекомендував себе як грамотний і висококваліфікований фахівець, відданий і люблячий свою справу, дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу та прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходяться у межах його компетенції.

З досудової доповіді, складеної старшим інспектором Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_14 , стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що згідно зібраної інформації на обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, а також середньої оцінки ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів у межах визначених законодавством.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.2015, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.07.2017, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_15 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_4 , за обставин, зазначених органом досудового розслідування в обвинувальному акті.

Таким чином, суд вважає винуватість ОСОБА_4 доведеною повністю, його дії судом кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, працює водієм, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд також враховує висновок органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.66 КК України суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із наступного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого ним діяння, дані, що характеризують його особу, ставлення до вчиненого та бере до уваги, що кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття, тому, з урахуванням встановлених судом обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, що прямо передбачене санкцією статті із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» регламентовано, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння не перебував, працює водієм, позицію законного представника потерпілої, яка до нього не має претензій.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки в протилежному випадку обвинувачений буде позбавлений можливості забезпечувати свою сім`ю, що, на переконання суду є неприпустимим, так як становитиме «особистий надмірний тягар для особи».
Окрім цього, у судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 положень Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування покарання, оскільки на час вчинення ним ДТП він мав на утриманні малолітню дитину.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання.

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 №1810-VІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. "в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України: підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , на момент вчинення злочину мав на утриманні одну малолітню дитину, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.2015, вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив у лютому 2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Законом України «Про амністію у 2016 році». Свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому наслідки застосування амністії, а сааме те, що, у подальшому, протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У даному кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати на загальну суму 2070 гривень, що складаються із витрат на проведення двох судових експертиз, які, з урахуванням ч.2 ст.124 КПК України, які обвинувачений сплатив в ході досудового розслідування, на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід, в межах цього кримінального провадження не обирався.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, ст.ст. 349, 368, 369, 373, 374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання за даним вироком, на підставі ст.86 КК України, ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази: транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «2107», із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який передано на зберігання ПрАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» після набрання вироком законної сили передати ПрАТ ЕК «Закарпаттяобленерго», як власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів, з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1