печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді ОСОБА_2

за участю секретаря ОСОБА_3

розглядаючи кримінальне провадження № 0000502 відомості про яке 22.04.2022 внесено до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синяк Вишгородського району Київської області, громадянина України, раніше не судимого, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого до затримання ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000502 відомості про яке 22.04.2022 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, який призначено в підготовче судове засідання на 21.09.2022.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 , оскільки вважає, що існують ризики такі як: переховування від суду через обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину; незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування до ОСОБА_1 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків. Вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачений та його захисники просили суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки вважають що ризики на які посилається прокурор не є реальними та не достатньо обґрунтованими прокурором.

Одночасно, обвинувачений та його захисник ОСОБА_5 клопотали суд про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності вимогам п.п. 2, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 291 КПК України та не відповідності Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України. Захисник ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотань які вирішуються, суд дійшов наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання, суд у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 , ч. 3 ст. 315 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору, та має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000502 відомості про яке 22.04.2022 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, підсудне Печерському районному суду м. Києва.

Вирішуючи клопотання сторони захисту обвинуваченого щодо повернення обвинувального акта прокурору, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, дізнавача, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно вимог ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 зазначили, що формулювання обвинувачення не містить об`єктивних даних щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням в тому числі, кваліфікуючих ознак, тобто подію кримінального правопорушення, яка пiдлягає доказуванню вiдповiдно до вимог ст. 91 КПК України.

Суд вважає вищевказані доводи сторони захисту необґрунтованими, оскільки з формулювання обвинувачення в обвинувальному актi вбачається, що в ньому вказані встановлені дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням встановленого часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних. Отже, як вбачається з обвинувального акта, він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими та посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність - обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, достатньо чітко сформульовані у обвинувальному акті у відношенні ОСОБА_1 .

Також суд вважає, що посилання у клопотанні на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України не є спроможними, адже до повноважень слідчого чи прокурора входить лише зазначення в обвинувальному акті тих обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, які він вважав встановленими на момент складання обвинувального акта, що повністю відповідає принципу диспозитивності, встановленому ст. 26 КПК України, а фактична наявність цих обставин в кримінальному провадженні встановлюється в ході судового розгляду і не може бути предметом розгляду судом в підготовчому судовому засіданні, оскільки це буде суперечити положенням Глави 27 КПК України.

На думку суду не є обґрунтованими доводи клопотання щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, оскільки згiдно вказаної норми кримінального процесуального закону обставини у кримінальному провадженні підлягають доказуванню саме під час судового розгляду, в ході якого прокурор, відповідно до вимог ч. 1 ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення, якщо будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен бути підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, однак вказана норма не містить вимог щодо скріплення печаткою цього процесуального документу.

Реєстр матеріалів досудового розслідування згідно ч. 4 ст. 291 КПК України є окремим додатком до обвинувального акта і його можлива невідповідність вимогам закону не є визначеною правовою підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Щодо інших доводів клопотання про повернення обвинувального акта, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не дають підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для повернення обвинувального акта та є надлишковим формалізмом.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, та при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, а тому підстави для його повернення відсутні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 № 14-рп/2003 в справі № 1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Підставою вважати такі ризики реальними є та обставина, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із здійсненням інформаційної діяльності у співпраці з державою агресором, спрямованої на підтримку держави агресора, її збройних формувань, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, по-друге, обвинувачений ОСОБА_1 , використовуючи вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів або перешкоджання безпосереднього дослідження судом їх показів, має можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, по-третє може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом зловживання процесуальними правами, у тому числі зможе продовжувати протиправну діяльність, по-четверте може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в інший спосіб, окрім як через вчинення незаконного перетину кордону, з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі в разі визнання його винуватим, не зможе.

В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_1 у кримінальному провадженні.

Тому, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе запобігти зазначеним ризикам, які на думку колегії суддів є досі реальними.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_1 строк тримання під вартою необхідно продовжити.

Отже, за відсутності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 176-178, 183, 291, 314-317, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України на 11:30 год. 03.10.2022 у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, зал судового засідання № 6, за адресою: АДРЕСА_2.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників провадження.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що вони відповідно до ст. 317 КПК України мають право після призначення справи до розгляду ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення мають право робити з матеріалів виписки та копії.

Клопотання прокурора задовольнити, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_1 строк тримання під вартою до 18.11.2022.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору - залишити без задоволення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів через Печерський районний суд м. Києва.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Строк дії ухвали до 18.11.2022.

Суддя ОСОБА_2