Справа № 524/3709/20
Провадження 1-кп/524/212/22
УХВАЛА

31.05.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі колегії суддів : головуючого судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4
за участю прокурора: ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001371 від 21.04.2020 року відносно вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

22.06.2020 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001371 від 21.04.2020 року відносно вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, який був розподілений колегії суддів Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області , у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
07.04.2022 року ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого відраховується до 05.06.2022 року включно.
У зв`язку з тим, що судовий розгляд справи відкладається на 14.06.2022 року, так як по справі не допитані усі свідки, не досліджені письмові докази, а у обвинуваченого ОСОБА_7 05.06.2022 року спливає строк тримання під вартою, тому суд вважає у даному судовому засіданні розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою .
Суд вислухавши думку учасників судового процесу, прокурора ОСОБА_5 , який вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як існують ризики , передбачені ст. 177 КПК України , а саме , що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, знаходячись на волі незаконно впливати на недопитаних свідків та потерпілу, захисника ОСОБА_6 , який заперечує проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , просить суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт через недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, також обвинувачений ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки із співмешканкою, постійне місце проживання,потерпіла по справі допитана судом , свідки проживають у місті Кременчуці , а обвинувачений ОСОБА_7 проживає у м. Полтаві , тому ніяким чином не зможе здійснювати тиск на недопитаних свідків по справі , обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримує думку свого захисника , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:
Відповідно до ст.331 ч.3 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Так, двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, застосований ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 07.04.2022 року спливає 05.06.2022 року.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці (справи «Талаліхіна проти України», «Виноградський проти України», «Чернявський проти України») неодноразово зазначав, що з метою недопущення надмірності строків тримання особи під вартою суддям необхідно належним чином оцінювати обставини та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, недопитаних свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення,
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст.177 КПК України застосування запобіжного заходу здійснюється з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також спробам незаконно переховуватись від органів досудового розслідування, та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити його.
Суд вважає, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, заявлених ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та які не зменшилися і до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які альтернативні запобіжні заходи, так як інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ще на 2 місяці.
Також при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує, що останньому висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання за ст. 187 ч.3 КК України від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків , офіційно не працює , немає постійного джерела доходу, він не одружений , на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, також потерпіла ОСОБА_8 неодноразово у судових засіданнях акцентувала увагу суду на тому , що обвинувачений ОСОБА_7 через свою співмешканку ій погрожує , щоб вона змінила показання по справі , тому вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливості скоювати інші злочини, можливості незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні та потерпілу .
Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини враховує, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а альтернативні запобіжні заходи, як вище зазначив суд не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та є підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 31.05.2022 року до 29.07.2022 року включно.
Так як, злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 із застосуванням насильства, суд, враховуючи положення статей 177 та 178 КПК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі №3-208/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Керуючись ст.ст. 331 ч.3, 369 , 372, 392, 394 ч.5, ст. 395 ч.2 п. 1-1 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ :

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме з 31.05.2022 року до 29.07.2022 року включно .
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Головуючий суддя : ОСОБА_9

Судді :

ОСОБА_10