Справа № 183/3943/22
№ 1-кп/183/1087/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк В.В.,

за участю:

секретаря Гамаскової Н.А.,

прокурора Телюх Ю.В.,

захисників Горстки Я.В., Коробкової Г.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000369 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді старшого стрільця 1 відділення другого взводу першої стрілецької роти окремого стрілецького батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

03.03.2020 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за №8-ОС старшого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особливого складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця 1 відділення другого взводу першої стрілецької роти окремого стрілецького батальйону, військової частини НОМЕР_1 .

Так, старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого стрільця 1 відділення другого взводу першої стрілецької роти окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 19 годин 00 хвилин 14 травня 2022 року, перебуваючи у м. Бахмут, Донецької області, отримавши від командира батальйону полковника ОСОБА_2 законний усний наказ вибути до місця розташування батальйону у місто Сєвєродонецьк Луганської області, для забезпечення виконання поставленого завдання підрозділу, де він повинен був виконувати обов`язки по несенню військової служби, здійснювати охорону і оборону визначених позицій, а також забезпечувати відбиття атак противника, з метою недопущення прориву російсько-окупаційними військами у визначеному районі. Отримавши вказаний наказ, старший солдат ОСОБА_1 вибув до м. Сєвєродонецька Луганської області у складі підрозділу, однак, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Зокрема, 18 травня 2022 року о 15 год. 00 хв., перебуваючи у місті розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 м. Сєвєродонецьк Луганської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, за надуманими підставами, відкрито заявив про своє небажання нести військову службу на бойових позиціях у визначеному районі, без дозволу командування, залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань та убув до м. Бахмут, Донецької області, де перебував до 28 травня 2022 року, при цьому ОСОБА_1 військову службу не ніс, обов`язків військової служби щодо проведення вогневої підтримки та оборони і охорони в межах і навколо визначеного району поблизу м. Сєвєродонецьк Луганської області з метою недопущення подальшого прориву російсько-окупаційними військами, у порушення наказу командира, не здійснював, тим самим відмовився від несення обов`язків військової служби.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого стрільця 1 відділення другого взводу першої стрілецької роти окремого стрілецького батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 10 годин 28 хвилин 28 травня 2022 року, перебуваючи в тиловому пункті управління військової частини НОМЕР_1 у м. Бахмуті Донецької області, отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - заступника командира з озброєння, начальника технічної частини військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 висунутись на бойові позиції до в м. Сєвєродонецьк Луганської області та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

В судовому засіданні прокурор заявила про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 20 вересня 2022 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Телюх Ю.В. та обвинуваченим ОСОБА_1 , за участю захисників, яку просила затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України та ч. 4 ст. 402 КК України, з застосуванням норми ст. 69 КК України та призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченими санкціями ч. 4 ст. 409 КК України та ч. 4 ст. 402 КК України, а саме за ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_1 на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.

Крім того, прокурор просила не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, вважаючи можливим його скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_1 висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання. При цьому останній визнав себе винним, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено добровільно. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокати Горстка Я.В. та Коробкова Г.О., кожна окремо, не заперечували проти затвердження судом угоди про визнання винуватості, і призначення узгодженого сторонами покарання, а також просили скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обвинуваченого в судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 409 КК України, як відмову від несення обов`язків військової служби, вчинену в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокору, тобто умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд враховує, що скоєні ним злочини відносяться до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Разом з тим, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_1 вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, за місцем попередньої роботи характеризується позитивно, за місцем служби характеризується посередньо.

А тому, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_1 узгоджену між сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: призначити основне покарання за кожен із вчинених злочинів, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях статей особливої частини цього Кодексу за вказані злочини, а також, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосувати ст. 62 КК України, враховуючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 вересня 2022 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Телюх Юлією Володимирівною та обвинуваченим ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 409 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_1 замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили, або з моменту його добровільного прибуття до місця відбування покарання після набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_1 тримання під вартою в період з 28 травня 2022 року по 20 вересня 2022 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Березюк