Дата документу 15.08.2022 Справа № 336/2664/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2664/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1096/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосолоне Новомиколаївського району Запорізької області, маючого середню освіту, працюючого на посаді електрогазозварильника ТОВ «СПЕЦ ЕНЕРГО СИСТЕМИ», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 серпня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області перебувало на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року №29/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Оріхівіського районного суду Запорізької області змінено та визначено за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 серпня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заявлений ризик втечі обвинуваченого навіть після завершення досудового розслідування не зменшився та продовжує існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що доказів вчинення ним кримінального правопорушення практично немає.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано його вік та стан здоров`я, яке є незадовільним, не враховано що він має постійне місце проживання, мати та батька, які мешкають за місцем реєстрації, має постійне місце роботи та навчання, його позитивну характеристику з місця проживання, його задовільний майновий стан, відсутність шкоди, що він раніше судимий до 1 року та 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

Вказує, що посилання на ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є сумнівними, у зв`язку із відсутністю доказів їх існування.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме, домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що обвинувачений раніше працював, мешкає за адресою місця реєстрації.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певного ризику, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться в тому числі до категорії умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, проживання та реєстрації за межами м. Запоріжжя, а саме, на території Новомиколаївського району Запорізької області, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Встановлений ризик є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого, які зводяться до відсутності доказів вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень не можуть розглядатись апеляційним судом під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують існування ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він має постійне місце проживання, мати та батька, які мешкають за місцем реєстрації, має постійне місце роботи та навчання, відсутність шкоди, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доказів на підтвердження доводів обвинуваченого з приводу позитивної характеристики з місця його проживання та його задовільний майновий стан апеляційному суду не надано.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він раніше судимий характеризує його з негативного боку та не може бути підставою для скасування судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 30 серпня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4