Провадження № 1-кс/761/8095/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання директора ТОВ «ДАЛІНГ» ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021 у кримінальному провадженні №0007624. відомості про яке внесенні до ЄРДР 16.12.2020,

ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання керівника ТОВ «Далінг» ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021 у кримінальному провадженні №0007624 відомості про яке внесенні до ЄРДР 16.12.2020.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021, справа №761/37426/21, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «ДАЛІНГ», а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що представник ТОВ «ДАЛІНГ» не був присутній під час розгляду клопотання про арешт квартири і до суду не викликався, а тому позиція та докази представника власника квартири не були враховані судом під час накладення арешту, вважає арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з наведених в ньому підстав та зазначив, що ТОВ «ДАЛІНГ» в законний спосіб набуло право власності на належну квартиру, питання що стосуються відчуження квартири попереднім власникам охоплюються положеннями цивільного кодексу.

Інші учасники будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили. Неприбуття вказаних осіб в судове засідання, не перешкоджає розгляду клопотання (ст. 174 КПК України).

Слідчий суддя, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, документи, що долучено за клопотанням учасників, дійшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021 у кримінальному провадженні №0007624 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «ДАЛІНГ».

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так, заходи забезпечення кримінального провадження завжди пов`язані із застосуванням примусу у кримінальному процесі. Процесуальний примус у кожному конкретному випадку застосовується у контексті мети, способів, підстав та умов для застосування конкретних заходів примусу.
Клопотання прокурора, що слугувало підставою арешту майна заявника, мотивоване тим, що накладення арешту на вказане майно є необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.
Статтею 84 КПК України імперативно передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В той же час нормами п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено - документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В судовому засіданні встановлено, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснювавався за відсутності представника власника майна, у зв`язку із чим власник майна не мав можливості подати слідчому судді на підвтердження своїх доводів жодних документів.

Стаття 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За вказаних обставин, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021 на об`єкт нрерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 170, 173-174, 309,372, 376, 532, КПК України слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 22.10.2021, справа № 761/37426/21 у кримінальному провадженні №0007624 відомості про яке внесенні до ЄРДР 16.12.2020, на квартиру АДРЕСА_2 ,що на праві власності належить ТОВ «ДАЛІНГ».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1