Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1077/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 05.05.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Олевського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 05.05.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22 липня 2022 року між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України, надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000057 від 05.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України зі сторони обвинувачення, та підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 зі сторони захисту, у службовому кабінеті Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури за адресою: вул. Свято-Воздвиженська, 2, м. Олевськ, Житомирської області, на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, дотримуючись наступних умов.
Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у повному обсязі у судовому провадженні.
Домовленості щодо співпраці підозрюваного ОСОБА_4 у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, під час досудового розслідування не було.
В угоді про визнання винуватості зазначено, що при визначенні узгодженої міри покарання ОСОБА_4 сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, небезпечність вчиненого діяння, особу підозрюваного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Зокрема, ОСОБА_4 раніше не судимий, злочин вчинив вперше, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у психіатричному чи наркологічному кабінеті не знаходиться, з моменту вчинення даного правопорушення, будь-яких дій, які можливо розцінювати як кримінальні або інші правопорушення не вчиняв.
Враховуючи зазначене, сторони узгодили між собою вид та розмір покарання підозрюваному ОСОБА_4 за вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що, на його думку, при укладенні угоди про визнання винуватості було дотримано вимоги та правила КПК України та КК України. Просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання. При цьому, не пояснив суду в чому полягає забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу обвинуваченого ОСОБА_4 .
В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, ОСОБА_4 вказав, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування до нього будь-якого насильства, примусу чи погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим та прокурором, вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінального процесуального закону.
Представник потерпілого ОСОБА_6 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує. При цьому, зазначив суду, що не надавав прокурору письмової згоди на укладення угоди про визнання винуватості. Крім того, повідомив, що з матеріалами угоди та кримінального провадження він не ознайомився.
Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, представника потерпілого, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того відповідно до ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
Відповідно до правил статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні визначено потерпілого в кримінальному провадженні Олевську міську раду Житомирської області, представником потерпілого в кримінальному провадженні є ОСОБА_6 .
При цьому, матеріали кримінального провадження не містять письмової згоди представника потерпілого ОСОБА_6 прокурору на укладення угоди про визнання винуватості наданої до укладення вказаної угоди.
Хоча в укладеній угоді про визнання винуватості прокурор Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 зазначив, що вказана угода про визнання винуватості укладена між сторонами на підставі письмової згоди представника потерпілого, проте в ході судового розгляду прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечували того факту, що представником потерпілого не надавалася письмова згода на укладення угоди про визнання винуватості.
За вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що прокурор ОСОБА_3 22.07.2022 року уклав угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні де є потерпілий, не отримавши таку згоду від потерпілого завчасно, до укладення угоди.
Зазначене суперечить вимогам ч. 4 ст. 469 КПК України та є підставою для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.
Також, відповідно до ст. 53 КК України, під час призначення покарання у виді штрафу судом враховується тяжкість злочину та майновий стан винного. В угоді про визнання винуватості зазначено, що ОСОБА_4 не працює та відсутні будь-які дані щодо його майнового стану. В судовому засіданні ні ОСОБА_4 , ні його представником адвокатом ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір доходу ОСОБА_4 надасть йому змогу сплатити штраф у розмірі, визначеному сторонами в угоді про визнання винуватості. При цьому, згідно даних зазначених у обвинувальному акті ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 та 2018 років народження. Враховуючи зазначене, на думку суду, призначення виду покарання у вигляді штрафу не буде сприяти виправленню засудженого та попередженню скоєння нового злочину, оскільки відсутні докази того, що таке покарання обвинувачений має можливість виконати.
Крім того, зі змісту угоди не вбачається, що ОСОБА_4 відшкодував витрати на проведення судових експертиз, проведених під час досудового розслідування. Таку процесуальну поведінку ОСОБА_4 суд вважає неналежною, і не може залишити поза увагою, оскільки затвердження угоди про визнання винуватості без підтвердження сплати підозрюваним ОСОБА_4 витрат на проведення судових експертиз під час досудового розслідування є неприпустимим.
Також, суд приймає до уваги наступне.
Указом Президента України за №64/2022 введено в Україні воєнний стан.
Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Що стосується інтересів суспільства, слід вказати, що суспільний інтерес - це інтерес суспільства або усередненого (репрезентативного) представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Термін має широке поширення в контексті протиставлення громадських і особистих інтересів. При цьому передбачається, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих громадян. Держава є тим органом, який функціонує в суспільстві для формулювання і захисту громадських інтересів.
Разом з тим, суд звертає увагу, на те, що, у поданій угоді про визнання винуватості відсутнє обґрунтування забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу підозрюваного, обвинуваченого.
У цьому випадку інтерес держави (суспільства), щодо призначення належного покарання винним, може підпорядковуватися зацікавленості у підвищенні ефективності досудового розслідування. Тобто в обмін на узгоджену міру покарання обвинувачений мав би сприяти викриттю співучасників таких саме злочинів, повідомляти схему злочинної діяльності, тощо.
Слід зазначити, що судовому засіданні прокурор також не зміг пояснити в чому полягає наявність суспільного інтересу при затвердженні угоди про визнання винуватості.
Крім цього, за правилами частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (стаття 22 КПК України).
Незважаючи на те, що угода та обвинувальний акт, що надійшов разом з угодою складений лише стосовно ОСОБА_4 , проте її зміст стосується обвинувачення у спільному з ним вчиненні злочину і іншої особи.
Зокрема, в угоді про визнання винуватості, яка відображає зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення зазначено іншу особу, яка невстановлена досудовим розслідуванням, викладено обставини, які складають об`єктивну сторону вчиненого злочину та роль цієї особи.
Таким чином, такі посилання на іншу особу в угоді про визнання винуватості неоднозначно вказують на вчинення указаною особою дій, які підпадають під ознаки діянь, передбачених законом про кримінальну відповідальність, що по суті є констатацією винуватості цієї особи у їх вчиненні, хоча стосовно неї судовий розгляд не проводився.
Зазначення таких відомостей стосовно указаної особи, як співучасника, навіть за відсутності її прізвища дають змогу її ідентифікувати.
Така преюдиція щодо винуватості вказаної в угоді особи не лише утворює колізію з нормами КПК України щодо меж судового розгляду та вільної оцінки доказів, а й суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Указаний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 409/1465/16-к.
При цьому, суд також звертає увагу, що крім вищенаведеного зміст угоди про визнання винуватості містить в собі неточності та розбіжності, що також є окремою підставою для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості. Зокрема, згідно формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а саме у зберіганні незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, проте в угоді про визнання винуватості прокурор зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється також у скоєнні незаконної порубки дерев. Також, в обвинувальному акті зазначено, що шкода в результаті вчинення ОСОБА_4 злочину не заподіяна, проте в угоді про визнання винуватості прокурор зазначив, що матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням становить 44 445 грн. 88 коп., яка є відшкодованою. Крім того, в угоді про визнання винуватості прокурор зазначає, що на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відповідно до ст. 12 КК України (в редакції до 01.07.2020 року) вказане кримінальне правопорушення належало до категорії нетяжких злочинів, при цьому з обвинувального акта та угоди про визнання винуватості вбачається, що вказаний злочин вчинений ОСОБА_4 у 2022 році. Вищевказані недоліки свідчать про те, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства України.
Оскільки, при перевірці угоди на відповідність вимогам КПК України встановлено, що вона укладена з суттєвими порушеннями КК України та КПК України, укладення угоди про визнання винуватості буде суперечити інтересам суспільства, суперечать вимогам Закону, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні укладеної угоди і поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Відповідно до ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначає, що якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статтями 290, 291 КПК України, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт, разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Відповідно до п.18 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Відповідно до частини першої статті 42 КПК України підставами для набуття особою статусу підозрюваного є затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або повідомлення її про підозру у порядку, встановленому статтями 276-279 КПК України.
Особа набуває процесуального статусу обвинуваченого (підсудного) після того, як слідчий або прокурор передає до суду у порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, складений щодо неї обвинувальний акт.
В угоді про визнання винуватості зазначено, що вона укладається між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , що дає підстави вважати, що вона укладена до складання обвинувального акту, тобто під час досудового розслідування.
Також, у судовому засіданні прокурором не заявлено клопотання про відсутність необхідності продовження досудового розслідування.
Ч. 3 ст. 314 КПК України визначено перелік можливих дій суду у підготовчому судовому засіданні. Згідно вказаного переліку суд має право прийняти одне з рішень, визначених окремими пунктами, а саме :
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Суд звертає увагу, що рішення щодо угоди (затвердження або відмова) виділено законодавцем в окремий пункт можливих дій суду, а рішення щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду в інший пункт, що регулює дії суду.
Відмова в затверджені угоди (п.1 ч.3 ст.314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п.5 ч.1 ст.314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч.3 ст.314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу».
Таким чином, Законом чітко визначено, що суд, відмовивши в затверджені угоди, має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
При цьому, вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затвердженні угоди.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 від 22.07.2022 року, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Керуючись статтями 314-316, 372, 468-475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 22 липня 2022 року між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - відмовити.
На підставі п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України в зв`язку з прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості повернути прокурору, який затверджував обвинувальний акт, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1