Справа № 466/1839/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/417/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 15.04.2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що враховуючи попередні судимості, характеристику засудженого, непогашене стягнення у відповідності до вимог ст. 134 КВК України, засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та знову вчинив умисний злочин, за який в даний час відбуває покарання в державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)».
Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задоволити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вважає ухвалу суду незаконною, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ст.81 КК України.
Зазначає, що суд не взяв до уваги того факту, що по прибутті в установу та після розподілу з ДКДіР засудженого було призначено старшим днювальним (завхозом) відділення на добровільних засадах, так як установа не має коштів, аби офіційно працевлаштовувати, за що від начальника установи протягом двох років ОСОБА_7 отримав три «Подяки» за сумлінне виконання обов`язків на відділенні.
Вказує, що 11.03.2022 на адміністративній комісії було погоджено застосування до нього ст.81 КК України. Однак 30.03.2022 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, він був не в змозі вийти на ранкову поіменну перевірку, за що отримав стягнення у вигляді догани.
Також зазначає, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 офіційно розлучений і має на утриманні неповнолітню дитину, а також батьків пенсіонерів з пожиттєвою групою інвалідності, в сім`ї лише він є працездатним.
Вважає, що судове рішення про відмову у застосуванні до нього ст. 81 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, а висновок суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Стверджує, що судом при постановлені ухвали не зазначено мотивів відмови у задоволенні клопотання й формальне посилання суду на кількість судимостей, тяжкість статей, звільнення ОСОБА_7 раніше з місць позбавлення волі умовно-достроково є незаконним та необґрунтованим.
Колегія суддів заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, встановлено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, у пункті 2 даної постанови визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 24.12.2019 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 04.02.2020. Кінець строку відбування покарання 04.03.2023.

Відповідно до характеристики адміністрації ДУ «Личакiвська виправна колонія (№30)» ОСОБА_7 за час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується наступним чином: перебуваючи з 05.02.2020 в УВП (№19) м.Львова порушення вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією УВП (№19) не заохочувався. У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_7 прибув 26.02.2020. Працевлаштований не був. За час відбування покарання в установі вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи три рази заохочувався, протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно.
Водночас згідно наявної у матеріалах справи довідки стягнень та заохочень від 07.04.2022 (а.с.13) вбачається, що після скерування матеріалів справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова засудженим ОСОБА_7 було допущено порушення за що він притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани правами начальника установи.
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і, як було встановлено судом першої інстанції, у 2014 році до нього вже було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно вимог ст. 81 КК України, однак належних висновків засуджений не зробив та знову скоїв умисний тяжкий злочин.
Зважаючи на вищенаведене, зокрема на попередні судимості засудженого ОСОБА_7 , його характеристику, а також непогашене стягнення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд належно дослідив матеріали справи, врахував усі наявні обставини кримінального провадження та прийняв обґрунтоване та законне рішення.
З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 15.04.2022 року відносно засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15.04.2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4