Справа №133/176/22
Вирок
Іменем України
19.04.22

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Козятині обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 08.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Скитка Липовецького району Вінницької, області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №234 о/с від 09.12.2016 призначений на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області та присвоєно спеціальне звання старшого сержанта поліції та, відповідно до вимог п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», являється працівником правоохоронного органу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_4 , як поліцейський був зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 63 о/с від 03.04.2020, старшого сержанта поліції ОСОБА_4 з 14.04.2020 звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням), відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до яких відносяться поліцейські.

Абзацом другим частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (зі змінами), декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Так, ОСОБА_4 будучи працівником правоохоронного органу, являючись відповідно по підпункту «з», п. 1,ч. 1, ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, в порушення вимог ч. 1, ч. 2 ст. 45 цього Закону, умисно не подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, а саме - звільнення зі служби в поліції 14.04.2020, хоча, згідно зобов`язання для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», 14.04.2020 був письмово повідомлений про його обов`язок до 01.04.2021 подати електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, що підтвердив своїм підписом.

Крім того, ОСОБА_4 був зобов`язаний до 01.04.2021 подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції в Реєстрі, однак таку декларацію не подав, тому Національне агентство 08.06.2021 направило ОСОБА_4 повідомлення № 47-02/41915/21 про факт неподання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з вимогою подати таку декларацію протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, згідно з вимогами статті 512 Закону.

Після отримання 15.06.2021 вищевказаного повідомлення Національного агентства, надісланого поштовим зв`язком за місцем реєстрації ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 був зобов`язаний подати таку декларацію протягом десяти днів з дня отримання даного повідомлення, тобто до 25.06.2021, однак декларацію не подав.

Таким чином, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про обов`язковість подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом реєстрації та внесення необхідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, після припинення своєї діяльності в органах поліції 14.04.2020, декларацію до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, у період часу з 01.01.2021 до 29.09.2021, коли був затверджений обґрунтований висновок Національного агентства з питань запобігання корупції № 47-02/110/21 про виявлення в його діях ознак пов`язаного з корупцією правопорушення, умисно не подав, хоча мав реальну можливість її подати перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та був повідомлений про необхідність її подання у встановленому Законом України «Про запобігання корупції» порядку.

З урахування викладеного, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3663 КК України - неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

20 січня 2022 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю захисника , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно із Угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та їх правовою кваліфікацією за ст. 366-3 КК України.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, зобов`язується беззастережно визнати винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 366-3 КК України у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України є нетяжким злочином.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абзацу п`ятого ч. 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні.

Отже, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 08.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, може бути укладена Угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що вона містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що укладення Угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє, що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ст. 366-3 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з частиною 5 статті 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами, відповідно до норм статті 50 КК України.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Прокурором надано довідки лікарів нарколога та психіатра, згідно яких ОСОБА_4 на обліку у таких лікарів не перебуває; вимогу щодо судимості, за змістом якої ОСОБА_4 не притягався до кримінальної відповідальності; довідку про склад сім`ї та свідоцтва про народження дітей, що підтверджують наявність на утриманні двох малолітніх дітей; довідку про встановлення ІІІ групи інвалідності ОСОБА_4 ; посвідчення учасника бойових дій; позитивні довідки-характеристики.

Погоджене в угоді покарання ОСОБА_4 відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже визначене в межах санкції ст. 366-3 КК України, та з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про його особу, що підтверджуються наданими прокурором матеріалами.

Судом встановлено, що Угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні оперативного судового провадження, процесуальної економії часу для розгляду складніших кримінальних проваджень, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 20.01.2022 між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 08.10.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Скитка Липовецького району Вінницької, області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ст. 366-3 КК України, у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 19.04.2022