Провадження №: 1-кп/752/161/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006017, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, не працюючого офіційно, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19.02.2021 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

29.03.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, яке відбув та був звільнений 29.10.2021 року,

обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

19.06.2015 приблизно о 18.45 год. ОСОБА_5 разом з іншими двома неповнолітніми особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження (в подальшому особа № 1 та особа № 2), перебуваючи по вул. Набережно-Печерська, 10 в м. Києві, вирішили відкрито заволодіти чужим майном.
ОСОБА_6 разом з особами № 1 та № 2, знаходячись у Київському метрополітені на станції метро «Видубичі» та побачивши неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , вирішили з останнім поспілкуватись щодо його нестандартного зовнішнього вигляду. У зв`язку з чим неповнолітня особа № 1 сказав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 щоб той вийшов з метрополітену поспілкуватись.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 спільно з неповнолітніми особами № 1 та особою № 2, підійшовши до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ставши поряд з ним колом, розпочали розмову з приводу його зовнішності, при цьому ОСОБА_6 разом з неповнолітніми особами № 1 та особою № 2, по черзі висловлювали своє незадоволення в його бік та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, примусили таким чином повірити неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 про негайне застосування фізичного насилля зі сторони ОСОБА_8 та осіб № 1 та № 2. У зв`язку з чим, потерпілий ОСОБА_7 витягнув з кишень та показав майно, що було при ньому.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна та протиправне обернення його у свою власність, неповнолітня особа № 2 побачивши у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S» чорного кольору, з корисливих мотивів, скориставшись наляканістю потерпілого, відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном «Samsung Galaxy S: чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 4379 грн., витягнувши з нього сім картку та повернувши її потерпілому.
В цей час ОСОБА_6 побачивши в неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 гроші в сумі 15 грн., які потерпілий витяг, наказав особі № 1 їх забрати, на що останній відкрито заволодів вказаними грошима.
Таким чином, завдавши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 , матеріальної шкоди на загальну суму 4394гривень.
В подальшому ОСОБА_6 спільно з неповнолітніми особами № 1 та № 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, відкрито викравши вказане чуже майно, що належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись майном на власний розсуд, а саме прямуючи до метрополітену «Видубичі» неповнолітні особи № 1 та № 2 передали мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S», чорного кольору та гроші в сумі 15 грн. ОСОБА_9 для того, щоб згодом приїхавши до станції метро «Позняки» продати мобільний телефон, а гроші витратити разом.
Тобто, ОСОБА_5 визнається винним за ч.2 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним. Зазначив, що подія була уже давно. Однак підтверджує, що в дійсності в один з днів літа 2015 року він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи в метро побачили хлопця, яким виявився, як пізніше стало відомо, ОСОБА_7 . Його зовнішній вигляд їм не сподобався, у нього була сережка в вусі, рожеве волосся та й одяг дивний. Покликали його піднятися з станції метро назовні та поспілкуватися. Під час розмови, потерпілий на вимогу передав їм телефон та гроші в сумі 15 грн. Через невеликий проміжок часу їх затримала поліція. Речі вилучили та повернули потерпілому. У вчиненому щиро кається, вину визнає. З того часу був судимий і покарання повність відбув.
Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

За результатами судового розгляду суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Ураховуючи, що обвинувачений вчинив злочин до постановлення попереднього вироку від 29.03.2021 року Голосіївського районного суду м. Києва, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, яке відбув та був звільнений 29.10.2021 року, - остаточне покарання ОСОБА_5 визначити за правилами ст. 70 ч.4 КК України, тобто за сукупністю злочинів

Однак, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора щодо покарання, висловлену в судових дебатах, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та приймає рішення, згідно ст. 75 КК України, про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Суд також вважає за необхідне відмітити, що під час судового розгляду було встановлено, що зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив за попередньою змовою з іншими особами, що по суті є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст. 186 КК України, однак суд зазначену обставину не враховує і не зазначає, зважаючи на обставини того, що вона не знайшла свого відображення в обвинуваченні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Керуючись вимогами ч.4 ст. 70 КК України, ураховуючи що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, яке відбув та був звільнений 29.10.2021 року, - за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки визначені ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1