Номер провадження: 11-кп/813/177/22
Справа № 496/2787/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Біляївським районним судом Одеської області апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2020 року у кримінальному провадженні №0000753 від 09.09.2017 року щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Одесі, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_12 визнана винуватою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та їй призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 2036 грн. 74 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а всього стягнуто 7036 грн. 74 коп.
Вироком суду стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 4445 грн. 56 коп.
Згідно з оскарженим вироком ОСОБА_12 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

30.08.2017 року, о 09:30 год., ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом з прилеглої території, яка призначена для стоянки транспортних засобів, що розташована напроти будівлі Біляївської районної державної адміністрації за адресою: проспект Незалежності, буд.№11, м. Біляївка Одеської області, перетнувши проїзну частину проспекту Незалежності, в порушення Правил дорожнього руху України, застосувавши неправильні методи управління, не переконавшись, що виїзд буде безпечним та не створить небезпеку для інших учасників руху, в тому числі пішоходів, не виявила на тротуарі прилеглої до вказаної будівлі території пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку по тротуару, не зупинила транспортний засіб, при цьому не надавши перевагу в русі пішоходу, в результаті чого допустила виїзд керованого нею автомобіля на тротуар, де скоїла наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_10 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 6, 7, 8, 9-го ребер справа, забій нижньої частки правої голені, забій правої половини живота, які згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 26.03.2018 року спричини тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_12 , Правил дорожнього руху України, а саме:
- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
п.п. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає»;
- п. 10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, в яких:

- прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення основного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, покарання у виді штрафу у розмірі 8500 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції в порушення положень ч.3 ст.61 КК України, не врахував той факт, що до обвинуваченої не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі, оскільки вона має на утриманні дитину, яка не досягла 14-ти років, а тому покарання у виді обмеження волі призначено судом незаконно;
- представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду в частині збільшення сум стягнення з обвинуваченої ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди. Представник потерпілої зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано понесені потерпілою матеріальні збитки, зокрема щодо витрат на лікування та оздоровлення, процесуальних витрат, а також завданої моральної шкоди.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
15.08.2022 року обвинуваченою ОСОБА_12 до апеляційного суду подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності обвинуваченої ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 вказала про можливість проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченої ОСОБА_12 , підтвердивши, що остання належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду. Захисник підтвердила, що обвинувачена наполягає на закритті кримінального провадження, її позиція є свідомою та добровільною, та їй відомі наслідки закриття кримінального провадження.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 звернувся до суду із клопотанням про проведення апеляційного розгляду без участі потерпілої ОСОБА_10 та її представника, просив задовольнити його апеляційну скаргу та цивільний позов, з одночасним відшкодуванням понесених потерпілою витрат.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченої та потерпілої на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши захисника ОСОБА_8 , яка підтримала клопотання обвинуваченої ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України; прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої; вивчивши матеріали кримінального провадження та викладені в клопотанні доводи обвинуваченої; апеляційний суд приходить висновку про таке.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.
Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Частиною 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_12 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке мало місце 30.08.2017 року.
Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 30.08.2017 року і ця обставина сторонами не заперечується.
Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
У цей час діяла санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону України від 24.09.2008 року №586-VI, яка передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.
Законом України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, були внесені зміни у ст.286 КК України, а саме в абзаці другому частини першої слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключено.
Таким чином, оскільки редакція санкції ч.1 ст.286 КК України від 22.11.2018 року містить більш тяжке покарання у порівнянні з редакцією санкції ч.1 ст.286 КК України, яка була чинна на час вчинення кримінального правопорушення, а тому вказана норма закону України про кримінальну відповідальність не має зворотної дії у часі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, відповідно до ст.12 КК України у редакції Закону України від 15.11.2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22.11.2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.
Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
На час розгляду кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_12 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме три роки, минули.
Аналогічні висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року у справі № 521/8873/18.
Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_12 була засудженою за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялася від слідства та суду.
З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченої до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.
У постанові від 06.12.2021 року у справі №521/8873/18 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновків, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачена має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 підтвердила, що обвинуваченій ОСОБА_12 роз`яснено, що застосування до неї положень ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності. Захисник підтвердила про усвідомлення та розуміння обвинуваченою ОСОБА_12 зазначених норм кримінального закону, підтримала заявлене клопотання обвинуваченої, яке остання самостійно подала безпосередньо до апеляційного суду та просила суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, звільнивши її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Таким чином, враховуючи звернення обвинуваченої ОСОБА_12 із клопотанням про скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, впевнившись в добровільності її волевиявлення та усвідомлення наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_12 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, скоєно 30.08.2017 року, відомості щодо зупинення чи переривання строку давності відсутні, станом на даний час строк давності за вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення минув, обвинувачена є раніше не судима, до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення притягується вперше, апеляційний суд приходить до висновку про встановлення підстав для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
Доводи апеляційних скарг прокурора про невірність призначеного покарання та представника потерпілої про врахування не в повній мірі понесених потерпілою матеріальних збитків та завданої моральної шкоди, не підлягають розгляду у зв`язку із звільненням ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Згідно ч. 1 ст. 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Щодо цивільного позову, який був заявлений в рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 стосовно стягнення з обвинуваченої матеріальної та моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_12 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №192/3301/16-к, 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к та 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к.
Питання про долю речових доказів вирішується апеляційним судом відповідно до приписів ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2020 року, яким ОСОБА_12 засуджена за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - скасувати.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_12 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України задовольнити.
Кримінальне провадження №0000753 від 09.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК та звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.
Речовий доказ у кримінальному провадженні автомобіль марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_12 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4