Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/144/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу представника ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000048 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2021 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стасюки Барського району Вінницької області, громадянина України, освіта вища, одружений, на утриманні неповнолітня дитина, головний спеціаліст відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Барського районого управління Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, місце реєстрації АДРЕСА_1 , не зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75, 76 КК України звільнено від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено відповідні обов`язки. Вказаним вироком стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, вирішено питання щодо речових доказів, накладеного арешту на майно, а також стягнуто з ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_8 260000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_9 ,
- представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,
- захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинене за наступних обставин.
ОСОБА_7 , 21 лютого 2020 року близько 13.30 години, керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався в світлу пору доби по вул.Віктора Голого в м.Знам`янка Кіровоградської області зі сторони вул.Привокзальна. Наближаючись до перехрестя з вулицею Енергетиків, свідомо перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті (близько 55...57 км/год), чим допустив порушення вимоги п.п.12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України, а також в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б) і (д), п.12.1, п.12.3, 18.1 ПДР України наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не знизив швидкість для його безпечного проїзду та, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_12 , який переходив дорогу в межах пішохідного переходу з права-наліво щодо напрямку руху автомобіля, не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, не дав дорогу пішоходу у результаті чого, допустив наїзд на останнього.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи №26 від 27 березня 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови, тулуба кінцівок: субарахноїдальний крововилив півкуль мозку та півкуль мозочка, забій головного мозку, численні переломи ребер, перелом шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців з розривом спинного мозку, перелом лівої гомілки (бампер-перелом), забійні рани, садна голови, тулуба, кінцівок, які у живих осіб у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині вирішення цивільного позову. Ухвалити новий вирок яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» відмовити. Стягнути з ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 56676 грн. та витрати пов`язані із похованням у розмірів 9708,20 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд призначив стягнути ліміт відповідальності ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» за полісом обов`язкового страхування, однак проігнорував відсутність належних та допустимих доказів перебування Позивача на утриманні у потерпілого (загиблого). Тобто суд самостійно, на власний розсуд, виходячи за межі позовних вимог, призначив стягнути з ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» суму відшкодування із підстав, які не зазначалися та не заявлялися Позивачем, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині вважає незаконним та необґрунтованим.
В свою чергу зазначає, що відповідно положень ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує певній категорії осіб моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, розмір якої стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.
Розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку становить 4723 грн. Таким чином, сума моральної шкоди для відшкодування ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» ОСОБА_8 становить 56676 грн. (4723х12), а відповідно досліджених доданих до позовної заяви документів, суму страхового відшкодування (витрати на поховання) ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» визначила у розмірі 9708,20 грн.
Також апелянт зазначив, що в разі неявки у судове засідання представника ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» розгляд справи провести без участі останнього.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої та висновок прокурора, які заперечували проти задоволення апеляції, захисника обвинуваченого, який просив вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду, дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України та вид призначеного покарання за встановлених судом обставин є правильними, сторонами не оскаржуються, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення апеляційний судом не перевіряються відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.
Як вбачається із оскаржуваного вироку обвинувачений визнав себе винним у вчинені кримінального правопорушення та повідомив, що не оспорює фактичні обставини справи, визнає їх за правдиві і достовірні. З врахуванням думки прокурора, потерпілої та її представника, обвинуваченого та його адвоката, суд, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснивши ОСОБА_7 їх наслідки, визнав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, тому визнав можливим обмежити обсяг доказів допитом обвинуваченого, а також вирішення поданого цивільного позову до ПрАТ «УСК Княжа ВІГ».
Допитавши обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд призначив ОСОБА_7 відповідне покарання, а також вирішив питання щодо процесуальних витрат, накладеного арешту на майно та заявлених цивільних позовів.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження суд першої інстанції дотримався повністю.
Як вбачається із заявленого представником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 цивільного позову він, посилаючись на положення статей 1166,1167,1168,1187,1194,1200,1201 ЦК України, статей 4,28, 174-177 ЦПК України, статті 27,35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 128 КПК України, просив стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 52758 грн. матеріальної шкоди та 100000 моральної шкоди завданих неправомірними діями.
Також, посилаючись на наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-199803834 від 27.09.2019, відповідно якого цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована у ПрАТ «УСК Княжа ВІГ», просив стягнути з вказаної страхової компанії на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування у розмірі 260000 грн.
Вирішуючи заявлений цивільний позов суд першої інстанції врахував наступне.
Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ст.22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Представником потерпілої ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_10 подано заяву, відповідно до якої, у зв`язку з повним відшкодуванням ОСОБА_7 матеріальної і моральної шкоди, потерпіла ОСОБА_8 не має претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого, а тому відмовляється від раніше заявлених позовних вимог до ОСОБА_7 .
Подана заява є добровільною, не суперечить закону, не порушує права сторін, підстави для не прийняття відмови від позову у цій частині відсутні. Відтак, згідно з принципом диспозитивності, провадження за цивільним позовом в частині вимог потерпілої ОСОБА_8 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_10 , до ОСОБА_7 про відшкодування, завданої кримінальним правопорушенням, майнової та моральної шкоди, суд закрив у зв`язку з відмовою позивача від позову.
При розгляді цивільного позову у частині вимог ОСОБА_8 до ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» про стягнення страхового відшкодування в сумі 260000 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст.ст.9,22-31,35,36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Відповідно до ст.ст.1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ст.ст.1194,1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.
Відповідно до ст.22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В силу ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно з ст.27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
В силу ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Згідно з п.36.5 ст.36 Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Отже, страхова компанія повинна здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, яка вказана в полісі з відрахуванням суми франшизи, яка не входить до страхової суми.
За таких обставин, враховуючи, що на момент ДТП - 21.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Opel Vivaro» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа ВІГ», що підтверджується полісом №ЕР-199803834 зі строком дії з 29.09.2019 по 28.09.2020 включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн., майну 130000 грн., франшиза 0 грн., подія яка відбулась 21.02.2020 за участю вказаного забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком, розмір мінімальної заробітної плати на день смерті ОСОБА_12 , а саме 21.02.2020, складав 4723,00 грн. ОСОБА_8 єдина визнана потерпілою після смерті чоловіка ОСОБА_12 , має право, як дружина яка досягла пенсійного віку, на страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності матеріальної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_8 - 260000 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Отже зазначеним повністю спростовуються вимоги представника ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та відмови ОСОБА_8 у його задоволенні за обставин, вказаних в апеляційній скарзі, так як суд розглянув цивільний позов в межах заявлених вимог до ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» відповідно полісу обов`язкового страхування №ЕР-199803834 від 27.09.2019 саме в частині відшкодування страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 260000 грн.
Крім того, застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого чи іншої особи.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним апеляційну скаргу представника ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2021 рокустосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3