УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року

м. Харків

Справа № 638/9218/18
Провадження № 1-і/638/40/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в об`єднаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України,

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

16 серпня 2022 року через канцелярію суду прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 подала до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою стосовно ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 21 серпня 2022 року.

На даний час виникла необхідність продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В обгрунтування клопотання прокурор вказує на те, що до завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті потрібно дослідити ще чимало доказів, допитати свідків, у разі необхідності провести інші процесуальні дії. У той же час ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були підставою для застосування та подальшого продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду, на даний час не зменшилися.

Ризик, передбачений п. 1 частини першої статті 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, так як останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, а саме за частиною другою статті 186 КК України, за яке передбачено показання у вигляді позбавлення воді строком до 6 років. Вказане кримінальне правопорушення останній вчинив у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком.

Ризик, передбачений п. 3 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 у подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на представника потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити свідків, які ще не допитані судом, змінити свої покази. Зокрема останній не визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за яким судом встановлено порядок дослідження доказів, який передбачає допит представника потерпілого та свідка. На даний час вказані допити у судовому засіданні не відбулися.

Ризик, передбачений п. 5 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , який засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин проти власності, який є тяжким. Крім того останній офіційно не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, а тому, враховуючи всі наявні в сукупності обставини, це може свідчити про те, що для ОСОБА_4 вчинення злочинів проти власності є способом життя та джерелом доходу. Окрім того ОСОБА_4 неодружений, осіб на утриманні не має, що разом з відсутністю роботи, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які були б стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Ризик, в загальному розумінні, це можлива небезпека будь якого несприятливого результату. Тобто у сторони обвинувачення є всі підстави стверджувати про наявність вищевказаних ризиків, оскільки відповідно до матеріалів вказаного провадження, обвинувачений своїми активними діями показував, що він неодноразово вчиняє злочини, що має певну систематичність.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_4 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за який визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку.

Прокурор вказує на те, що при заявленні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 враховано та не порушено вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив строк тримання під вартою не продовжувати.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання та дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з частиною першою статті 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20 серпня 2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався ухвалами суду, зокрема до 21 серпня 2022 року включно.

З матеріалів клопотання вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

Суд враховує, що ризики, передбачені п. 1, п. 5 частини першої статті 177 КПК України, наявність яких була встановлена при обранні запобіжного заходу, на даний час продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 , який засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин проти власності, який є тяжким.

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує останьому у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, характер вчинення тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а відтак, при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, а тому, враховуючи всі наявні в сукупності обставини, це може свідчити про те, що для ОСОБА_4 вчинення злочинів проти власності є способом життя та джерелом доходу. ОСОБА_4 неодружений, осіб на утриманні не має, що разом з відсутністю роботи, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які були б стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Виходячи зі встановлених судом обставин, є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності та переховування від правоохоронних органів є очевидними та таким, що можуть справдитися із великим ступенем вірогідності.

Таким чином, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас прокурором також доведено, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу, наразі не зменшилися та продовжують існувати, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, докази в повному обсязі не досліджено.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення проти власності, а саме за частиною другою статті 186 КК України, яке останній вчинив у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, суд доходить висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилалася прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про наявність правових підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог статті 182 КПК України, слідчий суддя з урахуванням викладених обставин злочину, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених статті 177 КПК України, визначає заставу достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів та визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 гривень.

Суд вважає, що визначена при застосуванні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування застава у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, та не є непомірною.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, зважаючи на те, що судове провадження не завершене, свідків, потерпілих, обвинуваченого не допитано, докази не досліджено, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про необхідність продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_4 на 60 діб, тобто до 16 жовтня 2022 року включно з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 331, 369 - 372, 376, 392-395 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 жовтня 2022 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом всього строку тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У разі внесення застави, на підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, який буде встановлено та в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання слідчому ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000825 свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи тимчасового тримання.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 16 жовтня 2022 року.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 серпня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1