Справа № 755/5804/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000337 від 01 лютого 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із базовою середньою освітою, розлучений, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

20 травня 2003 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, з урахуванням ст. 70, 75 КК України, до 4 років 6 (місяців) позбавлення волі, звільнився 29 червня 2006 року з Божковської виправної колонії Полтавської області № 16; 29 червня 2006 року вироком Броварського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 28 ст. 357 КК України, з урахуванням ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 29 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання; 19 квітня 2012 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнився 22 липня 2020 року з Білоцерківської виправної колонії №35 по відбуттю строку покарання, 08 липня 2022 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
31 січня 2022 року приблизно о 15 год 30 хв ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебували біля озера Райдужне, найближчий будинок № 33 по вул. Райдужній в м. Києві, де побачили двох малолітніх - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були біля озера та намагались розбити замерзлу кригу, після чого у ОСОБА_3 та невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виник спільний злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання мобільні телефони малолітніх.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, наблизились до малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представились береговою охороною та під приводом перевірки ІМЕІ-кодів їхніх мобільних телефонів, наказали передати свої мобільні телефони, на що малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_3 та невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виходячи з довіри до останніх і помилкової впевненості в правильності та добросовісності їх дій, передали мобільні телефони. ОСОБА_5 передав мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 9С ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 3499 грн ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 передав свій мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 9С ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 3900 грн невстановленій особі.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , діючи спільно та узгоджено за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, не маючи намір повертати мобільні телефони малолітнім потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи що їхні спільні злочинні дії викриті та вже несуть відкритий характер, незважаючи на це, з метою утримання викраденого майна, почали відходити від місця вчинення злочину, а малолітні потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали кричати щодо повернення їм мобільних телефонів, на що невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з метою придушення волі до будь-якого опору із сторони малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підняла із землі гілку та завдала удар по ранцю малолітнього потерпілого ОСОБА_6 .

Подолавши у такий спосіб волю до опору з боку малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, утримали в такий спосіб викрадене майно та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

У результаті своїх спільних злочинних дій, які полягли у відкритому викраденні чужого майна, ОСОБА_3 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спричинили матеріальну шкоду малолітнім потерпілим ОСОБА_5 на суму 3499 грн та ОСОБА_6 на суму 3900 грн.

Крім цього, 11 лютого 2022 року приблизно о 14 год 55 хв ОСОБА_3 перебував біля входу до станції метро Лівобережна по вул. Євгена Сверстюка, 1 у м. Києві, де побачив малолітню ОСОБА_7 , яка сиділа на парапеті, переписуючись по мобільному телефону, після чого у нього виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання мобільний телефон малолітньої ОСОБА_7 та обернення його на свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи відкритий характер свої злочинних дій, підійшовши до малолітньої ОСОБА_7 з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка повторно відкрито викрав з рук малолітньої потерпілої мобільний телефон марки Huawei Y6р, сенсорного типу, ІМЕІ №1 - НОМЕР_3 , ІМЕІ №2 - НОМЕР_4 , фіолетового кольору, вартістю 3799 грн 90 к.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду малолітній потерпілій ОСОБА_7 на суму 3799 грн 90 к.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочинів. Пояснив, що 31 січня 2022 року приблизно о 15 год 30 хв зі знайомим перебували біля озера Райдужне, де побачили двох малолітніх. Представились береговою охороною з метою забрати у них мобільні телефони. Коли потерпілі почали просити їх повернути, то його знайомий вдарив гілкою по рюкзаку одного потерпілого. Потім телефони здали на ринку «Юність». 11 лютого 2022 року приблизно о 14 год 55 хв він перебував біля входу до станції метро Лівобережна, де побачив дівчину, яка сиділа з мобільним телефоном. Він вирішив його відкрито викрасти. Тому підійшов і вихопив телефон фіолетового кольору з руки дівчини. Також потім продав на ринку «Юність». Пізніше телефони були повернуті всім потерпілим. У скоєному кається, просить суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочинів щодо малолітніх.

Суд враховує, що обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 11 травня 2006 року, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має місця проживання у м. Києві, раніше неодноразово судимий, ступінь тяжкості вчинених злочинів, що вказані злочини відносяться до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особу винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує положення ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якого за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання з урахуванням вчинення останнім злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України до ухвалення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року та застосувати ч. 1 і ч. 4 ст. 70 КК України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільні телефони марки Ксіомі Редмі 9С ІМЕІ НОМЕР_1 , Ксіомі Редмі 9С ІМЕІ НОМЕР_2 , які передані до камери схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 018212) повернути власникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

мобільний телефон марки Huawei Y6р, сенсорного типу, ІМЕІ №1 - НОМЕР_3 , ІМЕІ №2 - НОМЕР_4 , фіолетового кольору, який повернуто під зберігальну розписку власниці ОСОБА_7 залишити у її володінні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1