ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 509/1451/19

провадження № 51-812км22
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Овідіопольського районного судуОдеської області від 12 липня 2019 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарутіно Тарутинського району Одеської області, жителя смт Овідіополя Одеської області,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йомупокарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 3 місяці.
На цей вирок 23 жовтня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року постановлено відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та повернуто йому подану апеляційну скаргу. При цьому апеляційний суд послався на відсутність поважних причин, які б перешкоджали обвинуваченому своєчасно подати апеляційну скаргу.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що згідно з копією медичної карти ОСОБА_7 , доданою до довідки медичної частини № 67, підзахисний після проголошення вироку практично щодня звертався до медичної частини слідчого ізолятора зі скаргами на здоров`я, що позбавило його можливості скласти та самостійно подати апеляційну скаргу на зазначений вирок, розраховував, що скаргу подасть захисник. Зазначене порушення захисник вважає істотним, а судове рішення незаконним.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просивкасаційну скаргу залишити без задоволення.
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про таке.
Згідно з вимогами ч. 2 та ч. 3 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня їх проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Статтею 117 КПК передбачено, що пропущений процесуальний строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи у разі пропуску його із поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Овідіопольського районногосуду Одеської області від 12 липня 2019 року,дійшов висновку, що засуджений пропустив такий строк без поважних причин. При цьому суд апеляційної інстанції визнав неспроможними доводи ОСОБА_7 щодо неможливості вчасно подати апеляційну скаргу через погане самопочуття і сподівання на оскарження вироку захисником.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Як убачається з матеріалів провадження, оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено та оголошено 12 липня 2019 року за безпосередньою участю обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 . Головуючий у судовому засіданні роз`яснював порядок і строк оскарження вироку. У цей же день обвинуваченому та захиснику ОСОБА_8 було вручено копію вироку суду, про що свідчать їхні підписи на розписці про отримання копії вироку

(а.к.п. 137).
Згідно з вимогами частин 2 та 3 ст. 395 КПК строк на апеляційне оскарження обвинуваченим вироку суду обчислюється з дня оголошення вироку та з моменту вручення йому копії судового рішення.
Відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку, апеляційний суд правильно зазначив, що доводи ОСОБА_7 про те, що він після проголошення вироку весь час лікувався, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Як убачається з довідки медичної частини № 67 від 10 вересня 2021 року, ОСОБА_7 був госпіталізований до стаціонару установи з 20 по 31 грудня 2019 року, з 23 квітня по 25 червня 2020 року, з 18 по 27 січня і з 07 по 27 травня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження вироку від 12 липня 2019 року.
Довід захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 після проголошення вироку майже щодня звертався до медичної частини установи у зв`язку з поганим самопочуттям, спростовується наданою ним же копією з медичної картки ОСОБА_7 , доданою до довідки № 67. Як убачає колегія суддів з копії зазначеного медичного документа, до медичної частини зі скаргами на погане самопочуття в період оскарження вироку (з 13 липня по 12 серпня 2019 року) ОСОБА_7 звертався двічі 08 та 12 серпня 2019 року, що не свідчить про наявність непереборних обставин, які б завадили своєчасно подати апеляційну скаргу.
Посилання на те, що засуджений не оскаржував вироку, оскільки сподівався на його оскарження захисником, також не є переконливими. Адже, як видно з матеріалів провадження, в судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, погодився на розгляд справи у спрощеному порядку, йому було призначено покарання, яке не є максимальним за санкцією, передбаченою ч. 2 ст. 115 КК. Тому оскарження вироку через 2 роки після його постановлення з посиланням на погіршення стану здоровя є необґрунтованим.

Крім того, погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, колегія суддів ураховує і практику Європейського суду з прав людини, яка стосується необхідності дотримання принципу правової визначеності (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України»).
Таким чином, рішення апеляційного суду щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2019 року є правильним.
Отже, ухвала Одеськогоапеляційного судувід 25 січня 2022 рокує законною й обґрунтованою, а викладені в касаційній скарзі доводи захисника висновків суду не спростовують.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 рокущодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною таоскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3