Провадження № 1-в/638/63/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,-
встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд зменшити йому строк покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
В обґрунтування клопотання зазначає, що він перебуває під вартою незаконно, оскільки при ухвалені судового рішення Гребінківським районним судом Полтаської області від 03 червня 2019 року з боку суду були порушення, у зв`язку з чим просить визнати його потерпілим та відшкодувати матеріальну шкоду. Крім того зазначає, що перебуваючи в СІЗО він знаходився в жахливих умовах у зв`язку з чим просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням.
Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд його заяви проводити за його відсутністю та відсутністю захисника.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала та просила відмовити.
Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи та оглянувши особову справу засудженого, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25) на підставі вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2017 року, яким ОСОБА_4 було засуджено за ст.297 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, та остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
При цьому частиною 1 статті 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінено судом більш м`яким покаранням.
Разом із цим, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.
Зі змісту вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 02 березня 2020 року ОСОБА_4 , раніше судимий: 24.07.2002 року Диканським районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч. 4, 69 КК України до 4 років позбавлення волі, 11.05.2006 року звільнився по відбуттю покарання; - 25.09.2008 року Богунським районним судом м.Житомир за ст. 187 ч. 2 до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 23.01.215 року звільнений по відбуттю покарання; - 18.05.2017 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ст. 297 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.06.2019 року направлений в місця відбування покарання згідно вироку.
Крім того, в силу положень частини 3 статті 82 КК України головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
При цьому, відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02р. №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12 липня 2019 року. Під час тримання в державній установі «Полтавська УВП (№23), вимоги режиму тримання порушував, за що отримав дисциплінарні стягнення, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. 3 01 серпня 2019 року ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25). 20 травня 2021 року, засуджений ОСОБА_4 отримав заохочення у виді оголошення подяки. 21 жовтня 2021 року засудженим отримано стягнення у виді попередження, 05 листопада 2021 року отримано стягнення у виді ДІЗО на 10 діб, 03 травня 2022 року отримано стягнення у виді попередження.
Крім того, рішенням дисциплінарної комісії про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_4 та застосування до нього такого заходу стягнення як поміщення до дисциплінарного ізолятору установи від 09 червня 2022 року до засудженого ОСОБА_4 за фактом порушення встановленого порядку відбування покарання застосовано стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятору установи без виведення на роботу чи навчання на строк 14 діб.
Такі відомості відносно засудженого ОСОБА_4 , на думку суду, не є достатніми для висновку про успішність процесу його виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до нього більш м`якого виду покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання в цій частині.
Клопотання ОСОБА_4 про зменшення йому строку покарання у зв`язку з неналежними умовами тримання під час попереднього ув`язнення також не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги не грунтуються на нормах діючого КПК України та КК України.
При цьому, згідно ч. 1, 5, 6 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Норми діючого КПК України та норми діючого КК України не передбачають підстав для зменшення строку покарання у зв`язку з неналежними умовами тримання в слідчому ізоляторі.
Щодо клопотання ОСОБА_4 про підтвердження статусу потерпілого та відшкодування шкоди у кримінальному провадженні суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 537 КПК України Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про відстрочку виконання вироку; про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; про звільнення від покарання за хворобою; про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; про застосування покарання за наявності кількох вироків; про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що питання про підтвердження статусу потерпілого та відшкодування шкоди у кримінальному провадженні не передбаченні ст. 537 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_4 в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.372, 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1