Справа №152/1181/18
Провадження по справі №1-кп/150/5/22
УХВАЛА
27 червня 2022 року с. Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції між Чернівецьким районним судом Вінницької області та Шаргородським районним судом Вінницької області за участі прокурора ОСОБА_3 , матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000105 від 07.05.2018 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого
за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, підготовче судове засідання у якому призначено на 11 год. 00 хв. 27.06.2022 в приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області.
Прокурор ОСОБА_3 клопоче про витребування у військкомату м. Шаргород Вінницької області відомостей щодо проходження військової служби ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також клопоче про застосування примусового приводу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
При вирішенні клопотання, заявленого прокурором судом враховується наступне.
Частиною 2 статті 314 КПК України встановлено, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду кримінального провадження, в підготовче засідання неодноразово не з`являються, причини їх неприбуття суду невідомі.
Як свідчить довідка щодо обставин призову на строкову військову службу ОСОБА_4 , видана 28.12.2021 за №1757 ІНФОРМАЦІЯ_5 , 28.05.2020 за результатами проходження контрольного медичного огляду на збірному пункті ІНФОРМАЦІЯ_6 призовник ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби без обмежень та відправлений 16.06.2020 у складі команди НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 (а.к.п. 167).
Згідно відповіді військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_5 від 03.02.2022 за №612/3/1/37, ОСОБА_4 проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_5 15.09.2020 (а.с. 189).
Чернівецьким районним судом Вінницької області 23.02.2022 командиру військової частини НОМЕР_3 було скеровано повістку про виклик до суду для вручення обвинуваченому ОСОБА_4 та забезпечення його явки в приміщення суду. Однак, адресатом проігноровано лист Чернівецького районного суду, явкув судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 не забезпечено.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.
Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно зі статтею 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Також не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У свою чергу частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Натомість, здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Аналогічні положення закріплені у статті 5 Закону України «Про інформацію». Разом із тим, указаним Законом також передбачені застереження, згідно з якими реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес встановлені Законом N2939-VI.
Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення положенням частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, у своєму рішенні від 20 січня 2012 № 2 рп/2012 зазначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи (персональними даними), серед іншого, є: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.
З наведеного вбачається, що з огляду на динаміку розвитку сфер людського життя та їх різноманітність визначити абсолютно всі види персональних даних неможливо. Тому важливо зрозуміти, що під цю категорію підпадає будь-яка інформація про особисте та сімейне життя окремої особи, навіть та, що захищається іншими законами (наприклад, лікарська, банківська, нотаріальна таємниці тощо).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд звертає увагу на те, що запитувана інформація витребовується з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, забезпечення оперативності судового провадження, уникнення тяганини судового процесу, об`єктивності розгляду справи, дослідження всіх обставин, встановлення істини та прийняття законного, обґрунтованого судового рішення, а також з метою проведення і завершення судового розгляду протягом розумного часу.
Суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає розгляд, призначає дату нового судового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 КПК України (ч.1 ст.323 КПК України).
Відповідно до статті 139 КПК України якщо обвинувачений, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився або не повідомив про причини свого неприбуття, до нього може бути застосовано привід.

Відповідно до ч.2 ст.140 КПК України рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

Частиною 3 статті 140 КПК України встановлено, що привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

З урахуванням вище викладеного, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, забезпечення оперативності судового провадження, уникнення тяганини судового процесу, об`єктивності розгляду справи, дослідження всіх обставин, встановлення істини та прийняття законного, обґрунтованого судового рішення, а також з метою проведення і завершення судового розгляду протягом розумного часу, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність застосування примусового приводу в судове засідання відносно обвинувачених ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст.322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку. Не вважається порушенням безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання, зокрема, внаслідок неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження (п.1 ч.2 ст.322 КПК України).
З огляду на неприбуття в підготовче судове засідання обвинувачених та потерпілого (його представника), суд в силу положень статті 322 КПК України приходить до висновку про відкладення підготовчого судового засідання.
На підставі ст., ст.129, 129-1 Конституції України, керуючись ст., ст.322, 369, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задоволити.
Витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_6 ) інформацію щодо проходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем і мешканцем АДРЕСА_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем та мешканцем АДРЕСА_4 , військової служби із зазначенням її виду (строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу) та термінів проходження служби.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , застосувати примусовий привід в підготовче судове засідання в приміщення Чернівецького районного суду Вінницької області на 11 годину 00 хвилин 12 липня 2022 року.
Виконання ухвали про здійснення приводу доручити відділенню поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Зобов`язати ВП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області в разі неможливості виконання даної ухвали надати Чернівецькому районному суду Вінницької області відповідні рапорти про причини неможливості здійснення приводу обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.143 КПК України особа, рішення про здійснення приводу якої прийнято судом, зобов`язана прибути до місця виклику в зазначений в ухвалі про здійснення приводу час у супроводі особи, яка виконує ухвалу.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відкласти до 11 години 00 хвилин 12 липня 2022 року, який проводити в залі судових засідань Чернівецького районного суду Вінницької області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.5 ст.532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
Відповідно до ч.2 ст.21 КПК України ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

СУДДЯ: ОСОБА_8