"23" червня 2022 р. Єдиний унікальний № 371/1138/20
Номер провадження № 1-кп/371/116/22
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/116/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке 03 листопада 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000413, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз вироком Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року за вчинення злочину, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість, за Вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив новий корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

27 жовтня 2020 року близько 06 години 35 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 проходячи повз під`їзд житлового будинку АДРЕСА_2 побачив чоловічу барсетку зеленого кольору, належну потерпілому ОСОБА_6 , що знаходилась на лавці і в цей час в нього виник умисел на її крадіжку.

Реалізуючи свій умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 27 жовтня 2020 року близько 06 години 36 хвилин, переконавшись у відсутності власника барсетки та сторонніх осіб, діючи умисно, повторно, протиправно підійшов до лавочки, що знаходиться поряд з під`їздом житлового будинку АДРЕСА_2 , правою рукою взяв барсетку зеленого кольору та покинув місце вчинення крадіжки.

Після чого, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 перевірив вміст барсетки, де виявив грошові кошти в сумі 4700 гривень, які витягнувши він поклав до кишені своєї куртки, при цьому викинувши барсетку, тим самим розпорядившись майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми повторними, умисними, протиправними, винними діями обвинувачений ОСОБА_4 , 27 жовтня 2020 року близько 06 години 36 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 45 по вулиці Гагаріна, м. Миронівка Київської області із барсетки потерпілого ОСОБА_6 таємно викрав грошові коштами останнього в розмірі 4700 гривень.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій та вартість викраденого майна, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують особистість обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив, що він дійсно вчинив крадіжку грошових коштів із барсетки потерпілого в розмірі 4700 гривень розпорядився на власний розсуд.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 27 жовтня 2020 року близько 06 години 36 хвилин, по АДРЕСА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна вчинене повторно, яким завдав потерпілому майнову шкоду, в розмірі 4700 гривень.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Відповідно до копії паспорту, обвинувачений є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 109).

Згідно з характеристикою Миронівської міської ради від 04 листопада 2020 року № 02-51/127, обвинувачений за місцем свого проживання характеризується як особа на яку відсутні компрометуючі данні (а. с. 113).

Відповідно до довідки психіатра, обвинувачений перебуває на диспансерному обліку в кабінеті психіатра з 02 квітня 2008 року (а. с. 114).

Із висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що обвинувачений має хронічний психічний розлад-легка розумова відсталість (олігофренія в ступеню легкої дебільності) з емоційно-вольовою нестійкістю. Під час скоєння злочину міг та може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 117-119).

Згідно з довідкою нарколога, обвинувачений на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебував і не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а. с. 115).

Відповідно до вимоги на судимість від 04 листопада 2020 року №5156/109/1011/02-20, обвинувачений 06 жовтня 2016 року притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (а. с. 111).

Згідно із копією вироку Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 185 КК України, та підданий покаранню у виді двох років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з однорічним іспитовим строком (а. с. 145-146).

У відповідності до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року, іспитовий строк встановлений ОСОБА_4 вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасовано, останнього направлено для відбування покарання (а. с. 147-148).

Відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_4 13 вересня 2019 року відбув покарання, призначене вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року (а. с. 110).

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та піддано покаранню у виді 3 років та двох місяців позбавлення волі, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року вирок в частині призначення покарання змінено, визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі (а. с. 149-151).

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 ст. 185 КК України, та підданий покаранню у виді трьох років позбавлення волі. На підставі частин 1 та 2 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання покарання за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, визначено остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді чотирьох років позбавлення волі (а. с. 152-153).

У відповідності до ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року залишено без змін (а. с. 154).

Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначений злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати рецидив злочинів - обставиною, що обтяжує покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він будучи засудженим за вчинення злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 185 Кримінального кодексу України згідно вироку Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, відбувши покарання у виді двох років позбавлення волі, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний, тяжкий злочин проти власності.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне до обраного покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком, зарахувавши обвинуваченому відбуте частково покарання за ним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід покласти на засудженого.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі частин 1 та 2 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання покарання за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання за цим вироком відбуту частину покарання за вироками Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року та від 23 вересня 2021 року.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, прокурору, потерпілому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1