Справа № 570/2646/21 Провадження №11-кп/802/286/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв?язку),
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв?язку),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв?язку),
представника потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференцзв?язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000130, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирутин, Славутського району Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою, строк покарання постановлено рахувати з 30 березня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 заподіяну кримінальним правопорушенням майнову шкоду у сумі 6937 гри. 55 коп. (шість тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень п`ятдесят п`ять копійок), моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирішено питання про речові докази та арештоване майно.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 29 березня 2021 року, приблизно о 20 годині 55 хвилин, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні кімнати будинку, за допомогою молотка, який тримав в правій руці, здійснив не менше дев`яти ударів в ділянку голови ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку середнього ступеня з уламковими втисненими імпресійними переломами лобної, тім`яної кісток справа зі сколами внутрішньої компактної речовини та зміщенням фрагментів у порожнину черепа до 2 мм, лінійним переломом луски скроневої кістки справа з переходом на піраміду справа з наявністю забійних ран в правій лобно-скроневій ділянці, в правій лобно-тім`яній ділянці, у волосистій частині правої лобно-скроневої ділянки, в правій тім`яно- потиличній ділянці, в ділянці волосистої частини лобної ділянки посередині, в тім`яній ділянці посередині, в лобній ділянці посередині, багатоуламкового перелому виличної дуги справа зі зміщенням та переходом на верхню щелепу справа з пошкодженням латеральної стінки правої орбіти з наявністю рани в правій щічно-виличній ділянці та масивною субапоневротичною гематомою скронево-вилично-буккальної ділянок справа з елементами підшкірної емфіземи, забійно-рваної рани правої вушної раковини з дефектом хряща, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 було своєчасно надано необхідну кваліфіковану медичну допомогу.

Захисник в поданій апеляційній скарзі вказує, що вирок підлягає до зміни в зв`язку з неправильною кваліфікацією кримінального правопорушення та необхідністю застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення. Просить вирок скасувати та постановити новий, яким вирок Рівненського районного суду від 12.11.2021 р в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначеного йому покарання - змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 років, на підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Цивільний позов просить задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. В решті вирок залишити - без змін.

До початку судового розгляду захисником обвинуваченого подано доповнення та зміни до апеляційної скарги, в яких вказує, що в підготовчому судовому засіданні її підзахисним ОСОБА_7 було заявлено клопотання про колегіальний розгляд справи, однак суд першої інстанції в ухвалі від 29.06.2021 зазначив про не підтримку останнього заявленого ним клопотання. Проте обвинувачений жодних висловлювань щодо вказаного не здійснював. Дані дії суду, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора та представника потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, а саме за вчинення закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо наявності підстав для зміни вироку суду, оскільки суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи, не вірно дав кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, як закінчений замах на вбивство, за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду щодо визнання винним обвинуваченого відповідають наведеному у вироку формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини і мотивів вчинення інкримінованого, згідно вироку, кримінального правопорушення.
Висновки суду першої інстанції ґрунтується на доказах, які детально викладені в оскаржуваному вироку та підтверджують встановлені судом обставини за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України та п.п.4.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним убивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Склад злочину, передбачений ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Так, із системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Згідно з ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Колегією суддів встановлено, що в ході раптово виниклого конфлікту, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 умисно наніс молотком не менше дев`яти ударів в ділянку голови ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку середнього ступеня з уламковими втисненими імпресійними переломами лобної, тім`яної кісток справа зі сколами внутрішньої компактної речовини та зміщенням фрагментів у порожнину черепа до 2 мм, лінійним переломом луски скроневої кістки справа з переходом на піраміду справа з наявністю забійних ран в правій лобно-скроневій ділянці, в правій лобно-тім`яній ділянці, у волосистій частині правої лобно-скроневої ділянки, в правій тім`яно- потиличній ділянці, в ділянці волосистої частини лобної ділянки посередині, в тім`яній ділянці посередині, в лобній ділянці посередині, багатоуламкового перелому виличної дуги справа зі зміщенням та переходом на верхню щелепу справа з пошкодженням латеральної стінки правої орбіти з наявністю рани в правій щічно-виличній ділянці та масивною субапоневротичною гематомою скронево-вилично-буккальної ділянок справа з елементами підшкірної емфіземи, забійно-рваної рани правої вушної раковини з дефектом хряща, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
При цьому, з аналізу пояснень потерпілої слідує, що в кінці березня 2021 року вона розпивала з обвинуваченим спиртні напої, він пішов додому, а потерпіла лягла в ліжко, через деякий час ОСОБА_7 повернувся і вдарив її молотком в голову, далі вона нічого не пам`ятає.

Такі показання потерпілої повністю узгоджуються з доказами, які дослідженні місцевим судом.

Так, протоколом огляду місця події від 30.03.2021 з ілюстративними таблицями (т.1 а.с. 15-25), згідно котрого оглянуто житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в спальній кімнаті якого на ліжку, штанах зеленого кольору, подушці, стіні було виявлено плями бурого кольору, а під ліжком виявлено молоток з нашаруванням речовини бурого кольору.

При проведенні слідчого експерименту від 31.03.2021 (т.1 а.с. 120-121) ОСОБА_7 детально розповів і показав як та за яких обставин наніс удари молотком ОСОБА_10 .

Висновком експерта №400 від 11.05.2021 (т.1 а.с.148-150), згідно якого, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , при огляді останньої виявлені та підтверджені тілесні ушкодження, які могли утворитися незадовго до поступлення потерпілої в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну 29.03.2021 та розглядаються в єдиному механізмі спричинення, так як розміщені в одній анатомічній ділянці (голова) і кожне із зовнішніх ушкоджень могло спричинити чи поглибити протікання забою головного мозку, тому в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя;

При проведенні слідчого експерименту з потерпілою із застосуванням відеозапису від 08.06.2021 (т.1 а.с.293-297), остання детально розповіла та показала де та за яких обставин їй було нанесено ОСОБА_7 удар молотком в голову.

Згідно висновку експерта №400/Д-516 (т.1 а.с.309-312) судово-медичні дані, встановлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 в частині механізму виникнення тілесних ушкоджень, в цілому не суперечать показанням даним нею при допиті та показанням ОСОБА_7 наданим при проведенні слідчого експерименту за його участю.

Висновком судово-психіатричного експерта №100/21 (т.1 а.с.262-266), яким встановлено, що ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому діяння яким-небудь психічним захворюванням не страждав, у тимчасовому хворобливому стані не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час яким-небудь психічним захворюванням не страждає.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував факту нанесення ударів потерпілій, хоча і зазначив, що наміру вбивати її не мав.
Тобто, обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця - настання смерті, але не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, - внаслідок того, що потерпілій своєчасно була надана необхідна медична допомога.
Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, а саме нанесення цілеспрямовано дев`яти ударів молотком у голову потерпілої, тобто життєво важливий орган, за відсутності інших тілесних ушкоджень, колегія суддів доходить до висновку, що зазначене свідчить про наявність умислу ОСОБА_7 саме на вчинення умисного вбивства потерпілої.

Вказані дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 , а його дії в цій частині правильно кваліфіковані місцевим судом, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з чим погоджується і колегія суддів.
Відтак, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 не можна визнати обґрунтованими.
Також не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги захисника, про порушення права обвинуваченого на захист, зокрема, незадоволення клопотання клопотання про колегіальний розгляд.
Як вбачається із звукозапису судового засідання від 29.06.2021, на неодноразові запитання судді щодо подальшого розгляду справи одноособово чи колегіально, обвинувачений вказував на розгляді даного кримінального провадження саме одноособово головуючим суддею. Після спілкування із захисником, ОСОБА_7 змінив позицію. Проте на повторне питання суду щодо колегіального чи одноособового розгляду справи та прохання висловити його власну думку, обвинувачений не підтримав подане ним письмове клопотання про розгляд даного кримінального провадження колегіально, а остаточно визнав доречним здійснювати розгляд справи одноособово головуючим суддею.
Що стосується посилань сторони захисту про необґрунтоване визначення моральної шкоди то вони також не є слушними.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2013 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілої від вчиненого кримінального правопорушення, вимушені зміни у її життєвих стосунках, а тому вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, та принципами розумності, виваженості й справедливості.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді