Номер провадження: 11-кп/813/1031/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 17 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001433 від 12 жовтня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка Одеської області, громадянки України, пенсіонерки, не одруженої, без реєстрації місця проживання, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік та, відповідно до ст.76 КК України, на неї покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Оскарженим вироком встановлено, що 16.09.2021 о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , прибула до магазину «Єва» (ТОВ «РУШ»), що розташований за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського № 139 та, перебуваючи в приміщенні торгівельного залу магазину, викрала майно, яке належить ТОВ «РУШ на загальну суму 728 грн. 08 коп. З викраденим майном з місця кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд та спричинивши підприємству матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржений вирок в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки застосував до обвинуваченої ОСОБА_8 покарання, яке, зважаючи на її пенсійний вік, не може бути їй призначене.

Обвинувачена ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зазначила про те, що вона не винна та вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення, оскільки має потребу забезпечувати ліками себе та близьку їй людину.

Обвинувачена зазначила, що вартість майна, у викраденні якого вона обвинувачується, не відповідає дійсній його вартості.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_8 двічі в судові засідання Одеського апеляційного суду не з`являлася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялася належним чином, про що свідчить її особистий підпис на поштовому відправленні та довідковому листі, причин неприбуття суду не повідомляла, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не зверталася.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а обвинувачена ОСОБА_8 була обізнана про час та місце судового засідання, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 стверджувала про те, що вона не винна у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а потім вказувала, що викрала майно, оскільки мала потребу забезпечувати ліками близьку людини.

На думку апеляційного суду, зазначене свідчить про непослідовність доводів апеляційної скарги обвинуваченої, які фактично зводяться до її декларативної незгоди з висновком суду першої інстанції про визнання її винуватою.

Разом з тим, відповідно до змісту оскарженого вироку, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю та погодилася на розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КК України.(Т.1 а.к.п.56 зворот).

При цьому, з журналу судового засідання убачається, що головуючий суддя з`ясував в обвинуваченої ОСОБА_8 правильність розуміння положень ч.3 ст.349 КК України, на що остання зазначила свою добровільну позицію (т.1, а.к.п. 54-55).

За таких обставин апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в частині встановлених судом першої інстанції обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України, оскільки, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачена позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушення вимог ч.3 ст.61 КК України.

Положеннями частини 3 статті 61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому на момент вчинення кримінальних правопорушень була у віці 64 роки та, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_8 досягла пенсійного віку.

Оцінюючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, яке хоч і передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України, проте, у відповідності до положень ч.3 ст.61 КК України, не може бути застосоване до особи, яка досягла пенсійного віку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 , як особі пенсійного віку, більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України, - у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює ухвалу в інших випадках, якщо зміна ухвали не погіршує становища обвинуваченого.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п.1) ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема не застосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року змінити в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченої ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3