Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/487/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року.

м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ,на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2022, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кіровограда, українцю, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на60 днів, а саме до 25.09.2022, включно.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000279 від 04.03.2021 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачених за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_12 обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри останнього у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, а саме до 25.09.2022, включно.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція одного з яких передбачає позбавлення волі на строк до до дванадцяти років з конфіскацією майна, раніше неодноразово судимий, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, продовжувати злочинну діяльність, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати дану ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.
Впливати на свідків та потерпілих у нього немає сенсу, оскільки потерпілих по справі взагалі немає, а всі свідки по справі є працівниками СІЗО.
Крім того, обвинувачений зазначає про те, що судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано, що він має незадовільний стан здоров`я та потребує проведення негайного спеціалізованого медичного лікування (проведення необхідних операцій), а також те, що він має постійне місце проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу районного суду без зміни, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
З огляду на це, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованою з наведених в апеляційній скарзі підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для її скасування.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що обвинувачений у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з грудня 2021 року.
Враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, одне з яких є тяжким, а інше відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, умисні, інкриміновані вчиненням у співучасті, в складі організованої групи (корисливе кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів).
Покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а особливо тяжкого - позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Як характеристики особи, враховується, що ОСОБА_6 безробітний, офіційного джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має, без утриманців, посередньо характеризується.
ОСОБА_6 також неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі, тяжких кримінальних правопорушень, переважно проти власності, до того ж вчинення нового кримінального правопорушення інкримінується при не знятій та непогашеній судимості.
Обвинувачений, усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може чинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 має асоціальну спрямованість, він схильний до протиправної поведінки, в тому числі з метою збагачення за рахунок чужого майна, а тому може вчинити нові кримінальні правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою та становить суспільну небезпеку.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, також не надано медичної документації на підтвердження неможливості з медичних показань подальшого тримання обвинуваченого під вартою і що такі умови несуть реальну загрозу для його життя.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
За наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалуКіровського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2022 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в кримінальному провадженні № 0000279 від 04.03.2021 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, України на 60 днів, а саме до 25.09.2022 включно залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2