ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/96/22 Справа № 694/410/22 Категорія: ч. 4 ст. 185 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря за участю прокурора підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року про часткове задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надлак, Новоархангельського району Кіровоградської області, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, депутатом не являється, не працюючого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 звернулася до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року клопотання слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000212 від 12.03.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено частково.
Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,, без дозволу слідчого, прокурора та суду.
Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівниками органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Постановлено, що строк запобіжного заходу рахувати протягом 58 діб з 15.03.2022 року по 11.05.2022 року включно.
Строк дії ухвали - до 11.05.2022 року включно.
Слідчий суддя, зокрема, мотивував ухвалу тим, що прокурором не надано достатніх обґрунтованих підстав для застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , а доводи, що викладені слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду.
Також зазначив, що застосування такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строків досудового розслідування, до 13 травня 2022 року включно.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, зокрема, зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що свідчить про те, що останній під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Також останній вчинив кримінальне правопорушення відносно особи похилого віку, свідомо знаючи про це, своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав в ході його допиту в якості підозрюваного та навпаки намагався завести слідство в оману, саме тому, на думку прокурора, альтернативний запобіжний захід, окрім як тримання під вартою до нього не може бути застосовано.
Зазначає, що в клопотанні слідчого у повному обсязі обґрунтовано необхідність застосування виключного запобіжного заходу до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, як єдиного можливого запобіжного заходу здатного запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 12.03.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, близько 22 години 12 березня 2022 року, прибув до домоволодіння ОСОБА_9 , яке знаходиться в с. Лисича Балка з метою вчинення крадіжки.
13 березня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
За доводами прокурора причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину підтверджується зібраними доказами та враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків вчинення злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим прокурор просив застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.
Розглядаючи клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 183 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування саме такого виняткового запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про часткове задоволення клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та обравши останньому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

При розгляді клопотання слідчого, судом було констатовано, що в судовому засіданні прокурором не наведено достатніх обґрунтованих підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зазначено, яким саме чином підозрюваний ОСОБА_7 буде впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, не наведено та не додано доказів того, що обвинувачений може ухилятися від суду, не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, ніж тримання особи під вартою.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, слідчий суддя дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 відповідних процесуальних обов`язків, зазначених в статті 194 КПК України, буде достатнім.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що в судовому засіданні належними і достатніми доказами не доведено, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім. Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до вірного висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки даний запобіжний захід може забезпечити відповідну процесуальну поведінку підозрюваного, запобігання перешкод слідству по справі та запобігання продовження злочинної діяльності.

Всі інші обставини, наведені прокурором в апеляційній скарзі, стосовно засобу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, специфіки злочину, характер дій підозрюваного, були предметом аналізу слідчого судді при вирішенні клопотання слідчого.

Під час апеляційного розгляду прокурор не навів достатніх підстав та не обґрунтував доцільність застосування підозрюваному більш суворіший запобіжний захід, та не довів, що обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не буде достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Апеляційний суд також враховує вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Отже, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що буде необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та буде відповідати загальним принципам закріпленим в ст. 5 Конвенції.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи, які вказані в апеляційній скарзі прокурора є необґрунтованими і на підставі цього задоволенню не підлягають. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом детального дослідження в ході розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції та слідчим суддею надано на них обґрунтовані і мотивовані відповіді.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею суду першої інстанції розглянуто клопотання слідчого з дотриманням положень кримінального процесуального закону та прийнято законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року про часткове задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4