Дата документу 23.05.2022 Справа № 314/5064/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5064/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/970/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянська Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,

який відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі,

початок строку: 19 жовтня 2017 року,

кінець строку: 19 жовтня 2022 року,

був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 24 дні,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 12 листопада 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, має 3 стягнення та 3 заохочення.

Разом з тим, 26 січня 2022 року на засудженого ОСОБА_7 було накладено четверте стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, а саме: зберігання та використання предметів, заборонених в установі виконання покарань.

Вказане достовірно підтверджує, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

Крім того, він не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня.

Вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_7 ст. 81 КК України суперечить принципам виконання та відбування покарання, і за таких обставин взагалі втрачається сенс дотримуватись засудженими вимог встановленого режиму та отримувати заохочення, а прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення за таких обставин однозначно вплине на поведінку інших засуджених та призведе до виникнення негативної закономірності серед них.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 на цей час відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2018 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі (а.с. 16-19).

У відповідності до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 жовтня 2017 року.

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 30 жовтня 2017 року по 30 липня 2019 року характеризувався посередньо, порушував вимоги режиму тримання, мав 1 стягнення, заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 30 липня 2019 року, за період відбування покарання допускає порушення вимог режиму відбування покарання, має 2 стягнення та 3 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 18 січня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований перукарем. Підтримує дружні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних відносин з персоналом установи. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Приймає участь у роботах із самообслуговування, бачить необхідність у їх виконанні, виконує роботи з благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться добре. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи (а.с. 7-8).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 19 квітня 2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 19 лютого 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 19 липня 2021 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України.

З характеристики від 28 січня 2022 року, доданої прокурором до апеляційної скарги, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок. Не ставиться до виконання робіт з благоустрою установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, але займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи. У скоєному злочині вину визнає, розкаюється, але з метою отримати поблажливість (а.с. 30-31).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 4 стягнень у вигляді 1 догани, 1 суворої догани та 2 поміщень до ДІЗО на 5 та 10 діб, а також 3 заохочення (а.с. 9).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 2 роки 6 місяців перебування в місцях позбавлення волі з 30 жовтня 2017 року по 17 липня 2020 року, наявність лише 3 заохочень за весь період відбування покарання, які були отримані протягом нетривалого часу, що безпосередньо передував зверненню до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, а також вказані вище стягнення, їх вид та кількість, три з яких хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Також не можна залишати поза увагою те, що останнє стягнення засуджений ОСОБА_7 отримав 28 січня 2022 року, тобто вже після звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення та постановлення ухвали суду першої інстанції про її задоволення.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про нарахування та утримання заробітної плати та довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року працював лише протягом 7 місяців, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 12, 14).

До того ж, виконання робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і прийшов до помилкового висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 24 дні, скасувати.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4