Справа № 461/9724/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1206/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Личаківська ВК № 30» кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 03.12.2021 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , щодо звільнення засудженого від кримінальної відповідальності,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Даною ухвалою було відмовлено у задоволені клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з даною ухвалою захисник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ч.1 п.3 ст. 49 КК України.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що місце реєстрації ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 .

За фактичним місцем проживання ОСОБА_7 йому не надходили повідомлення про те, що у Залізничному районному суді м.Львова розглядається подання кримінально- виконавчої інспекції Залізничного району м.Львова про скасування його звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року у виді позбавлення волі. Ніхто з працівників поліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з цього приводу до нього за фактичним місцем проживання не навідувався.

Крім того засуджений ОСОБА_7 періодично з`являвся до кримінально - виконавчої інспекції Залізничного району м. Львова, що свідчить про те, що він не мав наміру ухилятись від покарання. А окремий випадок нез`явлення до кримінально-виконавчої інспекції Залізничного району м. Львова був пов`язаний з сімейними обставинами, однак довести це у Залізничному районному суді м. Львов не вдалось в силу наведених вище обставин.

Отже, ОСОБА_7 не було відомо про те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року було задоволено подання кримінально-виконавчої інспекції Залізничного району м. Львова про скасування його звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року у виді позбавлення волі.

Апелянт звертає увагу, що через важке матеріальне становища, оскільки не мав роботи у м. Львові, ОСОБА_7 вимушений був поїхати у м.Одесу, де працював офіційно на птахофабриці «Наша Ряба». На даний час офіційно працює на підприємстві «Фуджикура» стурбований тим, що втратить там роботу в силу його затримання та поміщення в слідчий ізолятор для відбування покарання, призначеного за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року. Жодного наміру ухилятися від покарання, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_7 не мав.

Апелянт наголошує, що відносно засудженого ОСОБА_7 ухвала суду щодо оголошення його у розшук не ухвалювалась. З боку поліції, як і прокуратури жодних дій з 2015 року, тобто з часу постановлення ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року.

Кримінальне правопорушення, за який ОСОБА_7 засуджено за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відноситься у відповідності до ст. 12 КК України, до злочину невеликої тяжкості ( станом на 01 квітня 2013 року - середньої тяжкості).

Частиною першою п.3 статті 49 КК України передбачено,що «Особа звільняється від кримінальної відповідальності,якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку передбаченого у пункті 2 цієї частини.»

З дня вчинення ОСОБА_7 і до дня набрання вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року законної сили та ухвалення Ухвали Залізничного районного суду м,Львова від 10 листопада 2015 року, якою було задоволено подання кримінально-виконавчої інспекції Залізничного району м.Львова про скасування його звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року у виді позбавлення волі минуло більше п`яти років.

Судом першої інстанції встановлено, що вирок Пустомитівського районного суду від 01.03.2013 року, яким було притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185 КК України, оскаржено до суду апеляційної інстанції не було, у зв`язку з чим 17.04.2013 року вирок набрав законної сили.
Ухвала Залізничного районного суду від 10.11.2015 року, якою задоволено подання кримінально-виконавчої інспекції Залізничного району м. Львова про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскаржено до суду апеляційної інстанції не було, у зв`язку з чим 18.11.2015 року ухвала набрала законної сили. За таких обставин, вирок та ухвала суду, набрали законної сили, а отже підлягають до обов`язкового виконання усіма учасниками кримінального провадження та органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб. Стосовно доводів захисника, що з дня вчинення ОСОБА_7 злочинів минуло більше п`яти років, то такі є безпідставними, оскільки відповідно до положення частини 3 статті 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Під часі розгляду клопотання встановлено, що засуджений був обізнаний про вирок яким на нього покладено виконання відповідних обов`язків, однак такі обов`язки не виконав, тобто свідомо ухилився від обов`язків покладених на нього вироком суду. Внаслідок такої поведінки засудженого відносно останнього було ухвалено судове рішення про скасування звільнення від відбування покарання. У свою чергу, обвинувачений перебував у розшуку, а тому перебіг давності виконання обвинувального вироку щодо нього зупинився з моменту ухилення від виконання вироку та оголошення у розшук.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , підтриману захисником ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені ч.1-3 ч.1 цієї статті подвоюється.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, в строк покарання призначеного ОСОБА_7 за даним вироком, зараховано невідбуте ним покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2011 року та визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного за даним вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки і шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року задоволено подання кримінально-виконавчої інспекції Залізничного району м. Львова про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року у виді позбавлення волі.
Наведені вище вирок та ухвала набрали законної сили.
19 листопада 2021 року працівниками поліції ОСОБА_7 було затримано, про що оперуповноваженим СКП відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 складено відповідний протокол. ОСОБА_7 було доставлено у «Львівську державну установу виконання покарань № 19» для відбування покарання.
Згідно положень стаття 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Апелянтом вірно було зазначено, що по даній справі відносно ОСОБА_7 розшук не оголошувався, але в порядку виконання вироку цього і не повинен суд був робити. ОСОБА_7 був затриманий оскільки порушив вимоги ст. 75 КК України і ухвалою суду першої інстанції від 10.11.2015 року було скасовано звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлено для відбування призначеного вироком покарання реально у виді позбавлення віолі.
Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого, про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до відповідальності, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

На думку колегії суддів судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обгрунтоване рішення, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника- адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання захисника засудженого щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: