КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000057 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Миронівського районного суду Київської області від 19.11.2020 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 23.09.2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Миронівського районного суду Київської області від 19.11.2020 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання за цим вироком відбуту частину покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 19.11.2020 року.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену судимість за вироком Миронівського районного суду Київської області від 06.10.2016 року за вчинення кримінальних првопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий корисливий тяжкий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 02.02.2020 року близько 12 год. 35 хв. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись на території подвір`я домогосподарства по АДРЕСА_2 , вибив вікно веранди цього будинку дерев`яною колодою, через розбите вікно незаконно проник до веранди цього будинку. Перебуваючи в приміщенні цього будинку, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими, обвинувачений ОСОБА_6 відшукав в одній із кімнат належний потерпілому ОСОБА_7 , який мешкає в цьому будинку, мобільний телефон марки «Nokia-RM 944» та зимову куртку з написом « ОСОБА_8 », взяв ці речі та залишив територію домогосподарства, тобто, діючи повторно, таємно заволодів майном потерпілого загальною вартістю 374 грн. 47 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ,не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить змінити оскаржуваний вирок Миронівського районного суду Київської області від 23.09.2021 року та пом`якшити призначене йому покарання до 3-х років 2-х місяців позбавлення волі.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання, яке не відповідає принципу достатності покарання для виправлення обвинуваченого, а також не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, а саме його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи дані про його особу просить пом`якшити призначене не йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказуючи на відсутність підстав для пом`якшення призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000057 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, який не оспорював фактичні обставини справи і повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за місцем проживання характеризується як особа на яку відсутні компрометуючі дані, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік, соціальне становище та щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ч.ч. 1,2,4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Миронівського районного суду Київської області від 19.11.2020 року призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, зарахувавши відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо суворості призначеного йому покарання та наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання до 3-х років 2-х місяців позбавлення волі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі пом`якшуючі обставини, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, були в повній мірі враховані судом при призначенні ОСОБА_6 покарання, а тому, зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає обране судом покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №0000057 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3