УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2022 року
м. Київ
справа № 202/6098/21
провадження № 51-1491 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новоолександрівки Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк покарання ухвалено обчислювати з 13 липня 2021 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у ніч з 9 на 10 липня 2021 року не пізніше 23:00 10 липня 2021 року (більш точних дати і часу встановити не можливо), перебував за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 разом із раніше знайомою ОСОБА_5 . На ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово, під час розпиття алкогольних напоїв та сварки, у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до потерпілої, яка сиділа на дивані, та спричинив їй не менше 13 ударів почергово обома руками, стиснутими в кулаку ділянку голови, зокрема в обличчя та скроні, й один удар ногою в ділянку черева зліва, в результаті чого заподіяв останній тілесні ушкодження у виді крововиливів у м`які тканини голови в лівій лобній ділянці, у правій лобно-скронево-тім`яній ділянці; кровиливів під м`яку мозкову оболонку; переломів 9, 10 ребер зліва по передньо-пахвовій лінії без ушкодження пристінкової плеври; розриву селезінки; рідкої крові у черевній порожнині, які в сукупності належать до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_5 . Усі інші заподіяні тілесні ушкодження є легкими.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 06 квітня 2022 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_4 без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, ставить вимогу про скасування судових рішень щодо нього. На обґрунтування своєї позиції вказує на те, що сукупність його дій свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілої, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК, на думку засудженого, є безпідставною і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК. При цьому зазначає, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення суду першої інстанції, належним чином не перевірив доводів, викладених у його апеляційній скарзі, та не дав вичерпної відповіді на них, чим порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі засудженого та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Такі вимоги судами першої та апеляційної інстанцій було дотримано в повному обсязі.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений не погоджується з установленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку.
Натомість зазначені засудженим доводи були перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував усі доводи його апеляційної скарги, навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку його діям.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які під час судового розгляду було досліджено та перевірено, а також оцінено з урахуванням ст. 94 цього Кодексу.
Як вбачається з долученої копії вироку суду першої інстанції, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини та відмову від надання показань, відповідний висновок суд зробив на підставі ретельно і всебічно досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства доказів, зокрема: показань свідка ОСОБА_7 , про те, що в липні 2021 року вона йшла в бік вул. Софії Ковалевської, де зустріла раніше знайомого ОСОБА_4 , той запропонував їй випити алкоголь. Під час розпивання алкогольних напоїв він повідомив, що у нього в підвальному приміщенні є труп. Спочатку вона сприйняла це як жарт, але коли прийшли до місця його мешкання, і він відкрив якесь приміщення, вона побачила ноги людини, злякавшись вибігла з подвір`я і пізніше повідомила про це поліцію; даних, що містяться у протоколі огляду трупа від 12 липня 2021 року разом із фототаблицею до нього; протоколу огляду місця події від 12 липня 2021 року з фототаблицею до нього; протоколу огляду від 19 липня 2021 року за результатами проведеного в морзі МКЛ № 4 огляду; протоколу пред`явлення трупа до впізнання за фотознімками від 15 липня 2021 року за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 15 липня 2021 року разом із фототаблицею до нього за участю підозрюваного ОСОБА_4 ; висновків судових експертів від 16 липня 2021 року № 478, від 30 липня 2021 року № 439/НЕ, від 15 липня 2021 року № 1688е, від 02 серпня 2021 року № 439/НЕ/83, від 10 серпня 2021 року № 515, від 28 липня 2021 року № СЕ-19/104-21/22798-Д, від 02 серпня 2021 року № 439/НЕ/84 та від 30 липня 2021 року № 295 й інших письмових доказів, наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Відповідно ж до висновків експерта смерть потерпілої ОСОБА_5 настала в результаті завдання їй не менше 13 механічних дій, а саме ушкодження у виді переломів ребер та розриву селезінки, що в сукупності належать до тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті, вказані тілесні ушкодження (крім посмертних саден) виникли прижиттєво, від однієї до шести годин до настання смерті потерпілої, від неодноразової дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги людини.
З огляду на це колегія суддів вважає безпідставними твердження в касаційній скарзі засудженого про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і умислу на позбавлення життя потерпілої.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), повинні бути ретельно досліджені докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, та їх стосунки.
Водночас висновок суду про те, що ОСОБА_4 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілій, діяв із прямим умислом на вбивство, є обґрунтованим. Як установлено судом, завдаючи потерпілій ударів у ділянку голови руками та в ділянку черевної порожнини зліва ногою, тобто в ділянку селезінки, розуміючи, що це є життєво важливий орган, засуджений діяв навмисно, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілої та бажав цього. Крім того, після спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, розуміючи невідворотність настання її смерті, продовжив вживати спиртні напої, залишивши потерпілу в непритомному стані без ознак життя, не вжив заходів щодо надання медичної допомоги, не викликав швидкої, не повідомив співробітників поліції і, намагаючись приховати вчинений тяжкий злочин, скинув тіло потерпілої до колодязя.
Саме ці дії вказують на наявність у ОСОБА_4 умислу на позбавлення життя потерпілої, а не лише на заподіяння їй тілесних ушкоджень, як про це зазначає засуджений у касаційній скарзі.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром воно є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Призначаючи покарання, суд, зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до особливо тяжкого злочину; характер вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, неодружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває; його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що вину визнав частково, від надання показань відмовився, намагався приховати тіло потерпілої; обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочину та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою; наводяться докази, що спростовують її доводи.
Усупереч твердженням засудженого в касаційній скарзі, з долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та всебічно досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення. При цьому апеляційним судом не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд погоджується з такими висновками судів і доходить переконання, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, які би могли бути підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними в касаційній скарзі засудженого, Суд не вбачає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3