справа № 479/597/20
Провадження № 1-кп/474/11/21
В И Р О К
Іменем України
21.04.22року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка, Миколаївської області кримінальне провадження (зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000096 від 30.03.2020р.) по обвинувальному акту щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, освіта середня, не працюючого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 28.02.2019 р. Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, судимість не погашена,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

з участю сторін та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_7 ;

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, в тому, що він 30 березня 2020 року близько 15 год., знаходився біля домогосподарства розташованого по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , де під час спілкування з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітив у нього мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4х 3/32GB Вlаск» чорного кольору бувший у використанні, з 2 сім-картками мобільного оператора «Київстар» (без коштів на рахунку), належний неповнолітньому на праві приватної власності, та у нього виник умисел направлений на вчинення викрадення чужого майна (грабежу) повторно, реалізуючи який, він із застосуванням погроз насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , що виразилося у висловленні словесних погроз та агресивній поведінці, наказав неповнолітньому передати належний йому мобільний телефон.

В свою чергу ОСОБА_8 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_4 , побоюючись їх здійснення, оскільки останній фізично розвиненіший, має старший вік та перебував в стані алкогольного сп`яніння, побоюючись за своє та життя та здоров`я, виконав наказ ОСОБА_4 , та діставши з кишені мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4х 3/32GB Black» чорного кольору б/в вартістю 1239, 60 грн. в якому знаходилися 2 сім-карти, мобільного оператора «Київстар», вартістю 45 грн. кожна, передав ОСОБА_4 у руки.

Відкрито заволодівши мобільним телефоном з 2 сім-картками, ОСОБА_4 на прохання ОСОБА_8 повернути його майно не реагував та залишив вказані речі собі. Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_4 , завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 1329,6 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , вину не визнав та показав, що 30.03.2020 р. біля 15.00 год. він, ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 сиділи за адресою АДРЕСА_2 , де випивали. В ході того як вони ще випивали ОСОБА_11 пішов додому, після чого ОСОБА_14 виявила зникнення банківської картки, яка знаходилася в дитячому велосипедику. З цієї причини зателефонували потерпілому, сказали щоб він повернувся, на що ОСОБА_15 знову прийшов до домоволодіння по вулиці Садовій, то ОСОБА_12 і ОСОБА_13 почали з ним розбиратися з приводу зникнення банківської картки, з`ясовувати де вона поділася, на що ОСОБА_15 повідомляв, що не брав її. З телефонного дзвінка продавчині магазину їм стало відомо, що до неї заходив ОСОБА_16 та розрахувався банківською карткою ОСОБА_17 в магазині. На це ОСОБА_18 сказав ОСОБА_15 , що попереджав його, що якщо він ще щось украде в нього вдома, то в нього будуть неприємності. На це ОСОБА_15 вийняв телефон, повідомивши, що видалить з нього записаний пін код картки ОСОБА_19 , на підтвердження чого дав йому, обвинуваченому, телефон в руки, щоб він та інші пересвідчилися, та побачили, що він дійсно видалив якийсь запис з телефону. Чи то був пінкод не знає, зі слів потерпілого знає, що то був таки пінкод. Після цього ОСОБА_18 наніс ОСОБА_15 удар, на що останній почав втікати в сторону магазину, а телефон, який ОСОБА_15 раніше передав йому залишився в нього, обвинуваченого в руках. На окрики до потерпілого, що він забув телефон, ОСОБА_15 не повернувся, через що телефон залишили у приміщенні кухні (окреме приміщення) Шаманських, здається на холодильнику, та продовжили випивати. Та суб`єктивної Пізніше приїхали поліцейські, повідомивши що ОСОБА_16 заявив про відкрите викрадення в нього телефону.

Сторона захисту наполягала на тому, що обвинуваченням не здобуто і не надано суду будь-яких допустимих, доказів винуватості ОСОБА_20 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) поєднананому з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, як і не встановлений сам факт вчинення злочину, оскільки вчинення такого спростовується показаннями як потерпілого, так і показаннями свідків сторони обвинувачення, які суд сприймав безпосередньо під час судового розгляду. Зазначив про відсутність об`єктивної сторони складу злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, так як відсутня її утворююча сторона дія, діяння, та відсутність суб`єктивної сторони складу цього злочину такої як умисел, мотив та мета. Враховуючи це, захист просив ухвалити виправдувальний вирок.

Допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 353 КПК України неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , суду показав що 30 березня 2020 року близько 15 год. випивали пиво по місцю проживання ОСОБА_21 , де також були ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , в ході чого він вживши близько половини стаканчика пива, пішов додому. На телефонний дзвінок ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які попросили його повернутись, через хвилин 30 повернувся до їх домоволодіння, де вони почали з`ясовувати у нього щодо зникнення банківської картки належної ОСОБА_19 . Сказав, що не брав. Після цього, в телефонному режимі, зі слів продавця магазину з`ясували, що він приходив в магазин та розраховувався банківською карткою, на що до нього підійшов ОСОБА_27 та наніс йому один удар кулаком, сказавши це за те, що збрехав, що не крав картки. Після чого він добровільно, без будь якого примусу, надав ОСОБА_28 свій мобільний телефон, щоб вони всі подивилися, що в ньому був записаний лише пінкод картки його тітки ОСОБА_29 , аби довести свою невинуватість та щоб вони більше його не чіпали, не били. Залишивши їм телефон, втік. Працівникам поліції повідомив неправдиву інформацію щодо обвинуваченого тому, що був злий на нього та на ОСОБА_21 , а також боявся, що якщо не заявить на них, то вони через деякий час можуть його ще побити. Щодо проведеного з ним слідчого експерименту, послався, що на першому відео казав так, бо був злий на обвинуваченого і ОСОБА_30 , а на другому відео - казав те, що йому підсказували працівники поліції у цивільному та ОСОБА_31 .

В ході додаткового допиту, 21.04.2022р., неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , на уточнюючи запитання прокурора ОСОБА_6 , повідомив про те, що в ході сварки ОСОБА_4 один раз попросив у нього телефон, на що він його йому передав. Хвилювань не мав, телефон передав ОСОБА_20 добровільно.

Тож показання обвинуваченого та потерпілого, отримані судом у передбачений законом спосіб і сприймалися судом безпосередньо, а тому є допустимими і одночасно належними доказами, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів і є оціненими у сукупності з іншими доказами у справі.

Однак, суд вважає за доречне надати їм оцінку у сукупності із іншими доказами, що надані стороною обвинувачення на підтвердження обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України.

Досліджені судом докази, на підставі яких суд встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження щодо висунутого обвинувачення.
Свідки сторони обвинувачення, будучи допитаними відповідно до правил ст.352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань, дали суду такі показання.

Так, свідок ОСОБА_32 показав, що 30.03.2020 року біля 14-15 год. вживали пиво по місцю його проживання в с. Криве Озеро, де також перебував ОСОБА_11 та його сестра ОСОБА_14 . Після того, як ОСОБА_15 пішов, ОСОБА_19 виявила зникнення банківської картки, та оскільки під час зникнення картки з ОСОБА_19 був ОСОБА_15 почали телефонувати до нього. Коли ОСОБА_15 повернувся з`ясовували у нього де картка, на що він спочатку не зізнався, а потім сказав щоб дивилися, що він видаляє з телефону записаний у ньому пінкод картки ОСОБА_19 , після чого потерпілий добровільно дав телефон в руки ОСОБА_28 , щоб він переконався у видаленні пінкоду. ОСОБА_28 подивившись телефон, поставив його на лавку, повідомивши хай полежить поки не узнаємо правду, потерпілому не погрожував.. ОСОБА_33 , після того як їй прийшло повідомлення через додаток «приват24» про здійснення розрахунку у магазині, зателефонувала до продавчині того магазину, і так вони дізналися правду про крадіжку карти ОСОБА_15 . Тому він, свідок ударив ОСОБА_34 , на що той утік, а телефон залишився на лавці. Трохи раніше сестра ОСОБА_19 повідомляла йому, свідку, пінкод своєї картки, це почув ОСОБА_15 та записав його собі до телефону.

Свідок ОСОБА_35 показала, що 30.03.2020 року за місцем її проживання, а саме по АДРЕСА_2 її брат ОСОБА_32 , ОСОБА_28 та ОСОБА_11 вживали пиво, після чого вона пішла до ОСОБА_36 за дитячою коляскою, в якій виявила зникнення своєї банківської картки. Оскільки ОСОБА_34 клав квіти до карманчика коляски, де перебувала картка, то вона зателефонувала йому, щоб він повернувся до неї додому, аби з`ясувати обставини зникнення картки. Повернувшись, ОСОБА_15 сказав що картку не брав. Однак з телефонної розмови з продавчинею магазину, з`ясувала, що ОСОБА_37 був у неї в магазині та розраховувся банківською карткою. Після цього ОСОБА_15 сказав присутнім, щоб дивилися, що він видаляє з телефону записаний пінкод картки, та добровільно дав телефон в руки ОСОБА_28 , щоб він переконався у цьому. Погроз зі сторони ОСОБА_28 до ОСОБА_34 , щоб останній надав телефон, не було, ОСОБА_15 добровільно надав. Припускає, що ОСОБА_37 міг розрахуватись її карткою, але не може стверджувати. ОСОБА_15 втік, після того як його вдарив ОСОБА_38 , за те що він збрехав, а телефон залишився. Через це вони забрали телефон у кухню, щоб його ніхто не вкрав, оскільки поруч дорога.

Свідок ОСОБА_39 показав, що 30.03.2020р. біля 15 год. 30 хв. до нього додому прийшов ОСОБА_40 та повідомив, що був у хлопців які сміялись з нього, жартували, та що ОСОБА_41 вдарив його, забрав мобільний телефон. На це, він порадив йому звернутися до працівників поліції, що він і зробив. Очевидцем не був. Але вже після приїзду оперативної групи на виклик, ОСОБА_11 розповідав, що ОСОБА_28 його таки не бив, а з ним мала місце лише сварка.

В ході допиту заявлених свідків сторони обвинувачення обставин що мають наслідки визнання їх недопустимими, визначених ст. 87 КПК України - установлено не було, а так само як і будь-яких даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України щодо свідків, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суд у своєму розпорядженні не мав.

Відповідно, суд сприймає показання свідків як допустимі і належні докази у розумінні положень 85, 86 КПК України, однак вважає за доречне оцінити їх у сукупності з іншими доказами у провадженні.
Зокрема, у порядку ст. 358 КПК України судом досліджені надані стороною обвинувачення документи у їх розумінні, згідно ст.ст. 84, 99 КПК України, розцінюючи як фактичні дані, отримані у передбаченому указаним Кодексом порядку, на підставі яких належить установити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і підлягають доказуванню у ньому, як то протоколи слідчих дій та висновки експертів, а саме:

Заяву ОСОБА_8 від 30.03.2020р., витяг з кримінального провадження №0000096 від 30.03.2020 р., про внесення до ЄРДР відомостей про те, що 30.03.2020р. близько 15 год., ОСОБА_4 здійснив відкрите викрадення мобільного телефону «Xiaomi 4х» з двома сім-картами мобільного оператора «Київстар» поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_8 поряд із домогосподарством в АДРЕСА_2 ;

Заяву ОСОБА_35 від 30.03.2020р. про добровільну видачу працівникам Кривоозерського ВП мобільного телефону марки «Xiaomi 4х», чорного кольору.;

Протокол огляду місця події від 30.03.2020р., з фото таблицею предметом якого є ділянка прилегла до території домогосподарства в АДРЕСА_2 , земельна ділянка має ґрунтове покриття, поверх якого знаходиться пісок, в ході огляду слідів та речей, що мають значення для кримінального провадження не виявлено та не вилучено;

Протокол огляду речей від 30.03.2020 р., з фото таблицею та двд-диском, постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.03.2020р., розпискою ОСОБА_8 та його законного представникавід 28.04.2020 р.- відповідно до яких предметом огляду є мобільний телефон марки «Xiaomi 4х» чорного кольору, на задній кришці якого наявний напис « НОМЕР_1 », під час огляду телефону, встановлено, що дисплей телефону має технічні пошкодження, при відкритті слоту для сім-карти встановлено, що в ньому знаходиться дві сім-карти мобільного оператора «Київстар», які містять написи 1) НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; 2) НОМЕР_2 та НОМЕР_4 . До огляду було залучено потерпілого ОСОБА_8 , який впізнав даний телефон та дві сім-карти. В ході огляду телефон оброблений магнітним порошком та виявлено два відбитки папілярних узорів; Мобільний телефон визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню та передано на відповідальне зберігання у кімнату речових доказів Кривоозерського ВП, та 28.04.2020 р. - ОСОБА_8 та його законному представнику.Вилучено два відбитки папілярних узорів з телефону.
Постанову про призначення судово-трасологічної експертизи, висновок експерта Миколаївського НДЕКЦ № 332 від 10.04.2020р., з довідкою рахунком, згідно яких, таблиця до протоколу ОМП від 30.03.2020 містить чотири сліди папілярних узорів, з яких один слід папілярного узору пальця руки з розмірами 15x14мм,з розмірами сторін 64x38см, залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а три сліди папілярних узорів з розмірами 10x18мм, 5x5мм та 23x8мм, з розмірами сторін 65x38мм та 50x15мм, непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Вартість дослідження 980 грн. 70 коп.;

Звіт ФОП ОСОБА_42 , про незалежну оцінку майна від 30.03.2020 р., відповідно до якого дійсна ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 30.03.2020р., сім-карта мобільного оператора «Київстар» - 45 грн.; сім-карта мобільного оператора «Київстар» - 45 грн.;

Постанова про проведення судово-медичної експертизи від 31.03.2020 року, висновок експерта Первомайського міжрайонного відділення Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи №152 від 01.04.2020р. згідно якого у ОСОБА_8 виявлено: поверхнева рана слизової нижньої губи, дане тілесне ушкодження могло утворитися в строк вказаний в постанові від дії тупого твердого предмету (не менше одного) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, дані ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти власного росту;

Постанову прокурора у кримінальному провадженні від 16.04.2020р. про виділення із кримінального провадження №0000096 від 30.03.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України в окреме провадження №0000106 від 08.04.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України;

Звіт судового експерта ОСОБА_43 на виконання постанови слідчого від 04.04.2020р. про проведення товарознавчої експертизи та висновок експерта №2310/20 від 26.04.2020р., за спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання» відповідно до якого ринкова вартість наданого мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4х 3/32GB Black» станом на 30.03.2020р., з урахуванням зносу становила 1239,60 грн., за умови, що на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики;Вартість експертизи 300 грн.

Ці процесуальні джерела доказів (протоколи слідчих дій та висновки експерта) зібрані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності для того правових підстав.

Однак, вони, як кожен окремо, так і в сукупності не підтверджують винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами прав та виконання процесуальних обов`язків.

Верховний суд ККС у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 750/11509/18 «поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У свою чергу, обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною «поза розумним сумнівом», версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Адже законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, із яких суд відхилив докази обвинувачення та оцінка доводів сторони захисту:
Так, протокол огляду місця події - від 30.03.2020р., з фото таблицею предметом якого є ділянка прилегла до території домогосподарства в АДРЕСА_2 , стверджує відомості про ймовірне місце вчинення кримінального правопорушення.

Протокол огляду речей від 30.03.2020 р., з фото таблицею предметом якого був мобільний телефон марки «Xiaomi 4х» чорного кольору є джерелом фактичних даних щодо предмета злочину, у той час як звіт ФОП ОСОБА_42 вказує на його вартість, яка у цьому випадку, виключає адміністративну відповідальність за ст.51 КУпАП.

Висновками експертів підтверджується спричинення потерпілому матеріальної шкоди у розмірі, за дійсності якого настає кримінальна відповідальність, та легких тілесних ушкоджень.

В своїх же показаннях свідки сторони обвинувачення ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , зазначили про добровільну передачу потерпілим ОСОБА_16 обвинуваченому ОСОБА_4 телефону з метою, щоб останній пересвідчився у видаленні пін-коду банківської карти, та втечі потерпілого без телефону після нанесення йому удару ОСОБА_32 та свідок ОСОБА_39 - про обставини чого, що неповнолітній ОСОБА_16 розповідав працівникам поліції після їх приїзду на його виклик, що між ним та обвинувачем мала місце лише сварка, і що ОСОБА_4 його не бив. Вони ж не стверджують факту відкритого викрадення чужого майна (грабежу).

За приписами ч.2 ст. 186 КК України кримінальна відповідальність настає у разі грабежу поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна.

Відкритим. визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.

Грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

З суб`єктивної сторони злочин характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

У даному випадку із комплексу доказів сторони обвинувачення було установлено, що телефон був добровільно переданий потерпілим обвинуваченому, який залишив його в розпорядженні останнього, з огляду на втечу після нанесення йому удару третьою особою.

Тобто, за наслідками цього судового розгляду, суд здійснивши дослідження усіх доказів наданих стороною обвинувачення, у порядку ст. 94 КПК України, як кожного окремо, так і у їх сукупності, з числа проаналізованих ним вище, вважає не доведеним факт того, що ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тобто виконав дії, які визначаються як обов`язкові ознаки об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, а саме - відкрито викрав чуже майно із застосуванням насильства.
Оскільки цей факт не випливає, ані з показань обвинуваченого, ані з показань неповнолітнього потерпілого та свідків, ані з даних протоколів, ані з висновка експерта.

Натомість, показання зазначених вище свідків жодним чином не підтверджують того факту, що обвинувачений, незаконно, тобто, поза волею потерпілого відкрито вилучив у нього телефон.

А протокол огляду місця події та протокол огляду предмета вказують лише на місце та предмет кримінального правопорушення, а звіт про оцінку та висновок експерта, як джерело доказу, вказують на факт спричинення потерпілому матеріальної шкоди та легких тілесних ушкоджень, за обставин визначених слідчим у постановах про призначення цих експертиз.

Щодо протоколу слідчого експерименту від 31.03.2020 року проведеного за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_44 , понятих ОСОБА_45 , ОСОБА_39 , та інших осіб ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , із застосуванням відеозапису, то в ході його проведення потерпілий розповів про обставини перебування його в компанії ОСОБА_4 , ОСОБА_48 , та повідомив про нанесення йому ОСОБА_4 , після суперечки, удару ногою по тулубу, та після його падіння на землю одного удару по обличчю. Під час його ж проведення також послався, що після того як він відбіг на відстань біля 5 метрів від ОСОБА_49 , останній підійшов до нього з зажатими кулаками рук та вимогою віддати йому телефон, що він, потерпілий, виконав, та після того як ОСОБА_32 почав йому також погрожувати спричиненням тілесних ушкоджень, - втік. При цьому, на носії інформації СDR-диску, вбачається, що на ньому наявні два відео файли з відеозаписом процедури проведення слідчого експерименту. На файлі №1 зафіксовано його створення - «31.03.2020р. о 09.04 год.» при дослідженні якого слідчий з самого початку вчинення відеозапису повідомляє присутніх про початок слідчої дії слідчого експерименту та час і дату його початку - як 31.03.2020 року в 10.06 година, відео триває 13 хв. 34 с. На файлі №2 зафіксовано його створення 31.03.2020 року о 09.35 год., при дослідженні якого слідчий з самого початку вчинення відеозапису повідомляє присутніх про початок слідчої дії слідчого експерименту та час і дату його початку - як 31.03.2020 року в 10.30 година , триває 9 хв. 18 с.
Відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 240 КПК України передбачає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.99 КПК України, протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст.84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, показання особи та протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 95 КПК, що відповідає правовим позиціям зробленим з цього питання Верховним Судом України.

То ж щодо слідчого експерименту проведеного 31.03.2020 року за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_44 , понятих ОСОБА_45 , ОСОБА_39 , та інших осіб ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , з відеозаписом, в ході якого потерпілий розповідав про обставини вчинюваного злочину та показував локалізацію та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, та механізм заволодіння телефоном третіми особами, то суд оцінюючи його з точки зору достатності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі, вважає, що вказаний доказ знаходиться в протиріччі з іншими доказами по справі наданими стороною обвинувачення, в тому числі з показаннями неповнолітнього потерпілого, обвинуваченого та свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_39 , які суд безпосередньо сприймав під час судового розгляду, та він же, сам по собі, не доводить, поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин вказаних в обвинувальному акті.

Отже суд, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності і допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що окремі обставини подій інкримінованих обвинуваченому, які викладені в обвинувальному акті, не знайшли свого безумовного підтвердження вказаними доказами.

Усі ці докази вказують лише на ті чи інші фактичні дані, що підлягають встановленню, використанню та доказуванню у цій справі, як то, щодо місця, часу, умов, та наслідків, і водночас не підтверджують факту умисного повторного відкритого заволодіння ОСОБА_4 , чужим майном (грабежі), з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та не дають повного уявлення про усі елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Отже, у світлі вищевикладеного, можливо зробити висновок про недоведеність «поза розумним сумнівом» того, що ОСОБА_4 30 березня 2020 року близько 15 год., знаходячись біля домогосподарства розташованого по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , під час спілкування з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітив у нього мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4х 3/32GB Вlаск» чорного кольору бувший у використанні, з 2 сім-картками мобільного оператора «Київстар» (без коштів на рахунку), належний неповнолітньому на праві приватної власності, та з метою реалізації виниклого у нього умислу направленого на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу) повторно, із застосуванням погроз насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , що виразилося у висловленні словесних погроз та агресивній поведінці, наказав неповнолітньому передати належний йому мобільний телефон, на що неповнолітній ОСОБА_8 , реально сприймаючи його погрози, побоюючись їх здійснення, оскільки останній фізично розвиненіший, має старший вік та перебував в стані алкогольного сп`яніння, побоюючись за своє та життя та здоров`я, виконав наказ ОСОБА_4 , та передав йому у руки мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4х 3/32GB Black» чорного кольору б/в вартістю 1239, 60 грн. в якому знаходилися 2 сім-карти, мобільного оператора «Київстар», вартістю 45 грн. кожна, на що ОСОБА_4 відкрито заволодівши цим майном на прохання потерпілого про його повернення не реагував та залишив вказані речі собі.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту стосовно обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тоді як усі учасники процесу були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність умисного повторного відкритого викрадення ОСОБА_4 чужого майна (грабежу), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у ситуації, що є предметом цього судового розгляду, і, відповідно, наявності у його діях об`єктивної, суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Таке виключає можливість притягнення ОСОБА_20 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 186 КК України і тягне за собою ухвалення виправдувального вироку на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як не доведено, що у його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Судові витрати, які складають вартість судових експертиз в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп та 300 (триста) грн.. - віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374, 392 -396 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдати його на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю у його діянні складу цього кримінального правопорушення.

Речові докази:

-мобільний телефон мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4х 3/32GB Вlаск» чорного кольору бувший у використанні, з 2 сім-картками мобільного оператора «Київстар» залишити потерпілому ОСОБА_8 як законному володільцю.

- мобільний телефон FLY з 2 сім-картами, що знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 , залишити останньому, як власнику (законному володільцю).

- сейф-пакет №5394005 з об`єктами дослідження за результатами проведення судової трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.6 «дактолоскопічні дослідження», які знаходяться на зберіганні у кімнаті схову речових доказів Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області, (пакет №1) залишити в матеріалах кримінального провадження..

Судові витрати, які складають вартість судових експертиз № 332 від 10.04.2020р. та №2310/20 від 26.04.2020р. в сумі, 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп. та 300 (триста) грн.., відповідно, - віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1