У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

18.08.2022 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої, судді - ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
розглянувши у присутності прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 під час судового розгляду у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання потерпілої і захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, -
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується 22.08.2022, а розгляд даної кримінальної справи триває, прокурором внесено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 5 до 10 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років, що само по собі може бути підставою та мотивом для втечі обвинуваченого. Крім того ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни наданих ними показань, узгодження показань з показаннями вказаних осіб, а такі особи ще не допитані судом, надані ж ними показання під час досудового розслідування не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 .. Відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначених вище. Обмеження конституційних прав обвинуваченого є виправданим, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в результаті якого загинула людина. З цієї ж підстави просить не визначати розмір застави обвинуваченому.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки з дати останнього продовження строку перебування під вартою обставини не змінилися, залишається відкритим питання про призначення експертизи за клопотанням сторони захисту, також не усі свідки ще допитані, а суспільний інтерес якраз полягає у триманні під вартою обвинуваченого зважаючи на обставини даного кримінального правопорушення (стан спяніння водія, смерть потерпілого тощо). Таким чином обґрунтування стороною захисту необґрунтованості пред`явленої підозри тільки висновком експертизи, який є сумнівним з огляду на отримання пояснення експерта в судовому засіданні, який не міг пояснити джерело походження вихідних даних, якими він обґрунтував свої висновки, є недопустимим. Зміна позиції потерпілої також не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки не спростовує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
18.08.2022 потерпіла ОСОБА_4 подала суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на нічний домашній арешт з тих підстав, що ОСОБА_6 вибачився перед нею, перебуваючи під домашнім арештом мав би можливість відшкодовувати їй спричинену шкоду, міг би бути корисним суспільству, у нього міцні соціальні звязки, а обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою є надто суворий і несправедливий.
Захисник ОСОБА_7 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, яке обґрунтовує тим, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є необґрунтованим та незаконним, оскільки причиною настання ДТП стало те, що велосипедист ОСОБА_8 змінив напрямок свого попереднього руху та почав рухатися з права на ліво по ходу свого руху в напрямку смуги руху автомобіля під керуванням обвинуваченого на такій відстані, на якій водій ОСОБА_6 своїми односторонніми діями вже був позбавлений можливості уникнути з ним зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а тому в діях ОСОБА_6 не було порушень ПДР України, які були б у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП. Крім того у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані, ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків чи експертів не підтверджений належними доказами, як і ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що нічний домашній арешт буде цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. ОСОБА_6 клопотання ОСОБА_7 підтримує та просить змінити йому запобіжний захід на більш легший.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження утримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.177,178,183 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді при обранні запобіжного заходу, не зменшились.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд доходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, можливість впливати на свідка, який ще не допитаний в судовому засіданні, можливість впливати на експертів, оскільки залишається нерозглянутим клопотання сторони захисту про проведення автотехнічної експертизи у зв`язку з розбіжностями, які містяться у двох автотехнічних експертизах, які уже досліджені судом. Покликання адвоката ОСОБА_7 на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину через наявність суперечливих доказів, не може бути взята до уваги на даному етапі судового розгляду, оскільки свою оцінку доказів суд ще не здійснив, висновки з даного питання будуть виноситися в нарадчій кімнаті під час постановлення вироку за результатами розгляду даного кримінального провадження.

Покликання адвоката ОСОБА_7 на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого та його бажання працювати і повертати шкоду потерпілій, а також позиція самої потерпілої щодо необхідності зміни обвинуваченому запобіжного заходу не спростовують вище наведених висновків суду, не зменшують наявність ризиків, про які йдеться в клопотанні прокурора, на думку суду конкретний суспільний інтерес, який полягає у належному та об`єктивному розгляді кримінального провадження з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, превалює у даній справі над приватними інтересами обвинуваченого та можливістю відшкодування ним шкоди у випадку повернення на роботу.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та визначення застави з врахуванням вимог ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1 , терміном на 60 днів, тобто до 16 жовтня 2022 включно без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченому та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».
В судовому засіданні оголосити перерву до 13.30 год. 16.09.2022.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1