Справа № 357/2413/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква Київської області в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000023 від 05.01.2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не депутата, не адвоката, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.07.2021 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., ідентифікаційний номер НОМЕР_1
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,
ВСТАНОВИВ:
17.06.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Судом роз`яснено, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний термін після набрання вироком законної сили.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області набрав законної сили 20.07.2021.
Відповідно до частини 1 статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі по тексту - Кодекс) передбачено, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили, повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
Контроль за виконанням покарання у виді штрафу покладається на повноважений орган з питань пробації.
Встановлено, що 29.07.2021 року вирок надійшов на виконання до Білоцерківського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київської області.
11.08.2021 старшим інспектором Білоцерківського РВ №1 ОСОБА_4 здійснено візит за місцем проживання засудженого ОСОБА_3 для вручення повідомлення про необхідність сплати штрафу. Але за адресою АДРЕСА_2 , засуджений був відсутній на момент візитупрацівника УОПП, тому повідомлення про необхідність сплати штрафу було вручено батьку ОСОБА_5 , який зобов`язався та передав повідомлення та в подальшому неодноразово просив свого сина сплатити штраф.
В поясненні від 26.01.2022 року ОСОБА_3 підтвердив, що знав про необхідність сплати штрафу протягом місяця та мав можливість, але не зробив цього без поважних причин, так як витрачав зароблені кошти на свої власні потреби та вказаний штраф не має наміру сплачувати.
На підставі ч. 1 ст. 26 КВК України ОСОБА_3 допустив порушення порядку та умов відбування покарання, що виразилось у несплаті штрафу в місячний строк після набрання вироку законної сили, без поважних причин, та не сплачує його по теперішній час.
Отже, починаючи з 20.08.2021 року засуджений ОСОБА_3 , діючи з мотивів зневаги до судового вироку, з метою ухилення від призначеного судом покарання у виді штрафу, без поважних причин та маючи можливість сплатити штраф у виді 850 грн. умисно ухилявся від відбування покарання у виді сплати штрафу.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, до обвинувального акту прокурором додано клопотання про його розгляд у спрощеному провадженні, з урахуванням тих обставин, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності. З огляду на наведене, відповідно до приписів ч. 1 ст. 302 КПК України прокурор просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , у якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, та згоден із розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному порядку.
Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

З урахуванням наведеного та виконанням вимог КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому статтями 381 - 382 КПК України.
Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від сплати штрафу.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, установлені судом.
Обвинувачений ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України не оспорює, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку визнав в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від сплати штрафу.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 вчинив закінчений умисний кримінальний проступок. Суд також враховує наслідки, які настали від його вчинення.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 раніше судимий; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, скарг відносно нього від сусідів не надходило, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

За таких обставин, на переконання суду, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним та іншими нових кримінальних правопорушень, необхідно призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 389 КК України - у виді обмеження волі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не працює, йому не може бути призначене покарання у виді виправних робіт.
Покарання у виді обмеження волі, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків невідбуте покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2021 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України, підлягає виконанню самостійно.
Речові докази у справі відсутні
Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 368 - 371, 373, 374, 376, 381 - 382 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання
- за ч. 1 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді одного року обмеження року та у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2021 року. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з часу отримання учасниками судового провадження копії вироку суду, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1