Справа № 299/4197/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/541/21 за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця, Семенівського району, Полтавської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на строк 3 (три) роки.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання обчислювати з 12.08.2021, запобіжний захід тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Вироком ухвалено речові докази у справі: мобільний телефон марки «Redmi А6», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному збереженні у потерпілої ОСОБА_8 - передати потерпілій ОСОБА_8 як законному власнику.

Судові витрати у справі - 686,48 грн за проведення товарознавчої експертизи ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

12 серпня 2021 року, приблизно о 05 год 00 хв, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, впевнившись у тому, що його дії непомітні для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, відчинив вхідну хвіртку, зайшов на територію домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , де через незачинені вхідні двері на другому поверсі з тильної сторони проник до будинку, де зі спальної кімнати викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі», чорного кольору, який лежав на підлозі біля ліжка, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/107-21/7121 -ТВ від 25.08.2021, становить 783,33 грн, із викраденим зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 783,33 грн (сімсот вісімдесят три гривні 33 копійки). Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок у частині призначення покарання є необґрунтованим. Апелянт зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд визнав обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, однак не врахував у якості пом`якшуючих обставин добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки викрадений мобільний телефон фактично одразу ж був повернутий потерпілій ОСОБА_8 , а також активне сприяння розкриттю злочину, позаяк під час досудового слідства обвинувачений ОСОБА_7 погодився на участь у слідчому експерименті на місці злочину, дав детальні покази про обставини вчинення злочину. На переконання апелянта, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без надання можливості для виправлення є занадто суворим. Адвокат ОСОБА_6 вважає, що існують наявні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що відповідатиме ст. 50, 65 КК України. Просить вирок змінити, на підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої береться те, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений, захисник та потерпіла повідомлені відповідно до вимог закону; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та потерпілої не надходило, і при цьому, сторона захисту не подавала клопотань про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого; адвокат ОСОБА_6 , який подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 3 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше судимий, у тому числі й за вчинення аналогічних злочинів проти власності, посередньо характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, не одружений, не працевлаштований і не має джерел офіційного доходу; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі на строк три роки, яке відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 КК України є мінімальним.

Призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_7 кримінально-караного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, апеляційний суд вважає, що таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, однак належних висновків не зробила та скоїла аналогічний злочин, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає справедливим призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке належить відбувати у місцях позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдану шкоду, повернувши потерпілій викрадений у неї мобільний телефон, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, зокрема і відомостей про особу обвинуваченого, визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність признання ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а також не слугують підставами для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування ним покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційна скарга як безпідставна, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: