Справа № 627/264/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2022смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в смт Краснокутськ кримінальне провадження №0000087 від 10.05.2022за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаспра, м. Ялта, Кримської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_6 », одруженого, військовозобов`яза ного, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 10.05.2022 року близько 10 год. 00 хв., перебував на території подвір`я власного домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8

10.05.2022 року близько 10 год. 10 хв. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла сварка на побутовому підґрунті, в цей час у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, 10.05.2022 року близько о 10 год. 30 хв., перебуваючи на території власного подвір`я домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , бажаючи спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ухопив біля приміщення сараю господарські вила та, утримуючи їх обома руками за держак, наніс ОСОБА_5 один удар гострою частиною вил ззаду по тулубу праворуч, після чого ОСОБА_5 вийшов з території двору на вулицю.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді колотих ран задньої поверхні тулубу, праворуч, які згідно із висновком судово - медичної експертизи № 12-14/21-КК/22 від 11 травня 2022 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, відповідно до п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказам МОЗ України від 17 січня 1995 р. №6.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні проступку за ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю. Пояснив, що 10.05.2022 року між ним і дружиною виник конфлікт на який до його домоволодіння приїхали два сина, в тому числі і потерпілийОСОБА_5 . Обвинувачений зайшов до будинку та побачив, що його дружина збирала свої речі тому як хотіла покинути його. Він почав перешкоджати їй в цьому, сини тим часом тримали його за руки, а дружина вийшла з будинку зі своїми речами. Після чого обвинувачений з синами вийшли у двір, де обвинувачений взявши вила за держак обома руками, які знаходилися на протилежній стороні двору, біля споруди, почав виганяти синів з двору, завдавши одному з них ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Зазначив, що свою вину визнає повністю, про вчинене жалкує та розкаюється, обіцяв прийняти всі можливі міри задля примирення з родиною, зазначив, що неодноразово просив вибачення у сина, вкотре вибачився перед потерпілим ОСОБА_5 і в залі суду, просив суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 10.05.2022 року він та його брат ОСОБА_8 приїхали за проханням матері в домоволодіння обвинуваченого з метою допомогти їй виїхати від батька, з яким у неї відбувся черговий конфлікт. Зайшовши до будинку, побачив, що мати збирала свої речі, та батько не давав їй цього робити. Потерпілий з братом відтіснили обвинуваченого від матері та вона покинула будинок щоб віднести свої речі до автомобіля на якому приїхав потерпілий. Коли він з братом та обвинуваченим вийшли у двір, останній взяв біля сараю вила та почав рухатися в бік потерпілого, його брата та матері, на їх вмовляння заспокоїтися обвинувачений не реагував, та наблизившись ближче, наніс в бік останніх приблизно чотири-п`ять ударів вилами, одним з яких травмував потерпілого ОСОБА_5 в область правої бокової поверхні тулуба (в область ребер). Після чого потерпілий ОСОБА_5 з братом та матір`ю сіли до автомобіля та покинули домоволодіння обвинуваченого. Під час руху потерпілий виявив у себе на тілі пошкодження від нанесеного обвинуваченим удару, та викликав працівників поліції. В судовому засіданні потерпілий зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, при вирішенні питання щодо виду та міри призначення покарання підтримав позицію прокурора, вважаючи за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Враховуючи пояснення обвинуваченого та потерпілого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що обвинувачений та потерпілий не заперечують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості їх позицій, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - проступку, доказана повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття в судовому засіданні, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного кримінального правопорушення, критичній оцінці своєї поведінки та усвідомленні негативних наслідків, що настали, про що він особисто зазначив у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується формально.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття та визнання вини), відсутність обставини, що обтяжує покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралась.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Речові докази: господарські вила загальною довжиною 150 см з дерев`яним саморобним держаком, які мають 4 металевих стрижня знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1