Справа № 333/248/22
Провадження № 1-кс/333/291/22
УХВАЛА
11 березня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 під вартою у кримінальному провадженні № 0000091, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.01.2022 року та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2022 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000091, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.01.2022 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Баку (Азербайджан), азербайджанця, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого (перебуває на обліку у центрі зайнятості), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому: 20.12.2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за п.6 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі із додатковою мірою покарання у виді конфіскації майна. 27.12.2019 року звільнений від відбування покарання на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.12.2019 року на підставі ст.82 КК України із заміною покарання на виправні роботи, невідбутий термін 4 роки 11 місяців 29 днів, виправні роботи на 2 роки з 20% виплатою в дохід держави.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи особою раніше засудженою за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв новий особливо тяжкий злочин за таких обставин:

17.01.2022 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 , почали наносити удари руками по обличчю та тулубу потерпілого ОСОБА_9 , та крім цього, в цей момент ОСОБА_7 дістав предмет схожий на ніж та почав погрожувати потерпілому, здійснюючи різкі рухи в його бік, після чого вказані особи, з метою особистого збагачення заволоділи мобільним телефоном потерпілого «Xiaomi Redmi 4A», в корпусі чорного кольору, вартістю 3 000 грн., в чохлі-книжці чорного кольору, з сім-картою НОМЕР_1 , банківською карткою «МоноБанк», які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

Крім того, 17.01.2022 року, приблизно о 11-00 год., ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 , безпосередньо після вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що останній втратив здатність до супротиву та реального опору, продовжуючи демонстрацію предмету схожого на ніж, підібрав з землі ключі від замку запалення транспортного засобу автомобіля ZAZ-DAEWOO Т13110, у кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 та перебував у користуванні ОСОБА_9 , та з метою заволодіння транспортним засобом, за їх допомоги з метою запуску двигуна, завів вказаний транспортний засіб і продовжуючи свій злочинний намір, на вказаному транспортному засобі покинув місце вчинення злочину.

17.01.2022 року ОСОБА_7 був затриманий слідчим у порядку ст.208 КПК України.

18.01.2022 року ОСОБА_7 було повідомлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України.

19.01.2022 року слідчий судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя застосував відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.03.2022 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні останнім вказаного кримінального правопорушення повною мірою, на думку слідчого, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Під час проведення досудового розслідування, на думку прокурора, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може:

1) переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків (офіційно не працевлаштований, відповідно не має постійного прибутку, що свідчить про те, що єдиним джерелом його доходів є протиправна діяльність), тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна, а також невідворотність покарання, може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, про що свідчить те, що підозрюваному відома адреса місця роботи потерпілого та в ході досудового розслідування сталі відомі повні анкетні дані потерпілого і є вірогідність незаконного впливу на нього, з метою зміни ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності, в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, про що свідчить відсутність місця роботи, відповідно постійного прибутку, нестійкі соціальні зв`язки та схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи характер вчиненого злочину, відповідно до вимоги про судимість є ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування;

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, слідству не були представлені. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що підозрюваний не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

На даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще ряд слідчих та процесуальних дій, а саме необхідне проведення:

- отримати та долучити до матеріалів досудового розслідування висновки судових експертиз, а саме ДНК, холодної зброї, дактилоскопічної, трасологічної, автотоварознавчої;

- провести слідчі експерименти за участі потерпілого та свідків;

- виконати вимоги ст.290 КПК України;

- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, вказані процесуальні дії мають важливе значення для судового розгляду, та як їх проведення надасть змогу отримати докази у даному кримінальному провадженні, а також надасть суду повно, всебічно та неупереджено здійснити судовий розгляд та виконати завдання, передбачені ст.2 КПК України.

У зв`язку з цим, постановою керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 18.04.2022 року.

На думку прокурор, вказані обставини свідчать про те, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 неможливо, оскільки строк запобіжного заходу закінчується 16.03.2022 року, тому ОСОБА_6 просить слідчого суддю продовжити строк тримання під вартою підозрюваного до 18.04.2022 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 повністю підтримала клопотання з підстав, викладених у ньому. Зазначили про перебування інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_7 у провадженні судів, що на їх думку ще вказує про існування відносно останнього такого ризику як вчинення кримінального правопорушення. Також, стверджували, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_7 не вийшов у кімнату для відеоконференції ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» і представник вказаної установи пояснив, що останній не бажає приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а доставити ОСОБА_7 у приміщення Комунарського районного суду м. Запоріжжя не має можливості через введення воєнного стану на території України та небезпеку для конвою та підозрюваного.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що слідчим та прокурором у судовому засіданні належним чином не доведено, що підозра є обґрунтованою. Застосовувати самий суворий запобіжний захід до ОСОБА_7 недоцільно, так як останній має міцні соціальні зв`язки: сім`ю, постійне місце проживання та реєстрації, не працює, але перебуває на обліку у центрі зайнятості.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Враховуючи вищевикладене, положення статті 2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан, суд дійшов до висновку, що відсутність обвинуваченого у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду питання доцільності продовження тримання ОСОБА_7 під вартою.

Вислухавши доводи слідчого, прокурора та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 17.01.2022 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.187 КК України за фактом розбійного нападу на ОСОБА_9 (кримінальне провадження № 0000091) та за ч.3 ст.289 КК Країни (кримінальне провадження № 0000092) за фактом незаконного заволодіння автомобілем «ZAZ-DAEWOO», що належить ОСОБА_10 .

17.01.2022 року ОСОБА_7 був затриманий слідчим у порядку ст.208 КПК України о 16 год. 50 хв. Водночас, фактично, враховуючи вимоги ст.209 КПК України, ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції 17.01.202 року о 15 год. 15 хв.

18.01.2022 року ОСОБА_7 було повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України.

19.01.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком по 16.03.2022 року (включо).

10.03.2022 року керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 виніс постанову про продовження строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженню до 18.04.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України, на думку слідчого судді, підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що у вересні 2021 року раніше невідомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_12 домовився з ним про ремонт та фарбування свого автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_3 . У подальшому, ОСОБА_12 залишився невдоволеним результатами фарбування автомобіля, тому транспортний засіб відвезли в ніше місце фарбувати. 17.01.2022 року він перебував вдома, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Балка Поповка, б. 132/2 у власному гаражі, де займається ремонтом автомобілів. Приблизно об 11-00 год. він почув, що спрацювала сигналізація на автомобілі «ZAZ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на вулиці біля його буднику, та яким він користувався. Належить вказаний автомобіль його знайомому ОСОБА_10 . Вийшовши з двору, він побачив ОСОБА_12 з двома своїми знайомим, один з яких був армянської національності. Вказані невідомі йому особи відкрили дверцята автомобіля «ZAZ-DAEWOO». Коли він вийшов з двору та хотів їм зробити зауваження, чоловіки, що приїхали, напали на нього та почали бити. Він відійшов у двір будинку, але вказані чоловіки пройшли за ним та продовжували його бити. У подальшому, хтось із знайомих ОСОБА_12 вирвав у нього з карману куртки мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4A», в корпусі чорного кольору. Під час нанесення йому ударів, у нього з куртки випали ключі від автомобіля «ZAZ-DAEWOO», які підняв чоловік армянської національності. У подальшому, останній почав йому погрожувати ножом, він почав кричати і на його крики вибігла сусідка, яка викликала поліцію. Чоловік армянської національності у цей час сів за кермо автомобіля «ZAZ-DAEWOO» та поїхав, хоча він йому це не дозволяв робити. Потім, через деякий час приїхали працівники поліції, які і доставили, його, ОСОБА_12 та знайомого останнього до відділу поліції. Вартість мобільного телефону складає 3000 грн.;

- додатковими показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який повністю підтвердив свої попередні показання та додатково зазначив, що ОСОБА_7 наносив йому удари руками в обличчя у дворі будинку. Під час нанесення ударів саме ОСОБА_7 витягнув ніж, приставив його до живота та почав надавлювати, при цьому погрожував зарізати. Саме ОСОБА_7 вирвав з кармана його куртки мобільний телефон, підібрав ключі від автомобіля, які випали на землю та незаконно заволодів автомобілем «ZAZ-DAEWOO»;

- даними оглядів місць подій від 17.01.2022 року, під час яких було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортний засіб «ZAZ-DAEWOO», що належить ОСОБА_10 та автомобіль «Хюндай», під час огляду якого вилучено предмет, схожий на ніж;

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили, що працюють в УПП в Запорізькій області і 17.01.2022 року перебували на чергуванні. Після отримання повідомлення на планшет про незаконне заволодіння транспортним «ZAZ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , почали розшукувати вказаний транспортний засіб. Біля будинку №30-с по вул. Дачній у м. Запоріжжі вони виявили вказаний автомобіль. Неподалік нього перебував ще один транспортний засіб автомобіль «Хюндай», в якому перебував троє чоловіків, у т.ч. ОСОБА_7 . У подальшому на сидінні автомобіля було виявлено предмет, схожий на ніж;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він у серпні 2021 року придбав автомобіль «DAEWOO-Lanos», який потребував ремонту. Він автомобіль залишив ОСОБА_9 для ремонту та пофарбуванню, сплативши за ці послуги 400 доларів США. Коли потерпілий подзвонив і зазначив, що він може приїхати та забрати автомобіль, виявилося, що автомобіль пофарбований неякісно і тому ОСОБА_9 пообіцяв його перефарбувати. Коли автомобіль перефарбували, то виявилися певні недоліки, які неможливо було усунити, тому потерпілий знову пообіцяв автомобіль повністю перефарбувати. 17.01.2022 року він випадково зустрів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який розповів про свої неприємності з автомобілем. У подальшому, вони вирішили поїхати до потерпілого та забрати автомобіль. Приблизно за 150 метрів до будинку ОСОБА_9 він зупинив автомобіль та залишився у ньому, а ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пішли у двір будинку, де проживає потерпілий. Так як останніх довго не було, він вирішив сходити та подивитися, що відбувається. Тим часом, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з потерпілим вийшли з двору, після чого останній сів в автомобіль «ZAZ-DAEWOO» і кудись поїхав. Відразу вибігласусідка ОСОБА_9 , яка і викликала працівників поліції. Щоб хтось у той день бив потерпілого, він не бачив, але обличчя останнього дійсно перебувало у крові. Кім того, він знає, що ОСОБА_19 завжди з собою носить ніж;

- показаннями свідків: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є сусідами потерпілого. 17.01.2022 року вони знаходилися вдома, і коли почули крики ОСОБА_9 , то викликали поліцію. Після чого, вони підійшли до двору потерпілого і побачили, що у дворі будинку, де проживає ОСОБА_9 разом з останнім знаходяться ще троє чоловіків. Один з них, побачивши їх, вийшов за двір, завів автомобіль «ZAZ-DAEWOO» і кудись поїхав. У подальшому, до приїзду працівників поліції ОСОБА_9 та двоє чоловіків, що залишилися, продовжували сваритися через якийсь автомобіль. Щоб хтось наносив удари потерпілому, вони не бачили, але ніс у ОСОБА_9 в той час був у крові;

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання (враховуючи матеріали, надані до клопотання: протоколи допитів потерпілого, огляду місця події), на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, зазначену у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_7 цілком обґрунтована. Доводи захисника, заявлені на захист прав та інтересів останнього про невинуватість останнього, обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходупідозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна) та ч.3 ст.289 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 8 до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_7 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 слідчим суддею також враховується, що відносно останнього у Терпопільському міському суді та Вільнянському районному суді м. Запоріжжя знаходяться кримінальні провадження за ч.2 ст.27 ч.2 ст.255, ч.3 ст.190 , ч.4 ст.190 КК України та ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, відповідно. Відомості, надані слідчим свідчать, що ОСОБА_7 був звільнений з-під варти після внесення застави у розмірі 420 400 грн. у м. Тернополі та 06.12.2021 року у розмірі 90800 грн. у м. Запоріжжі.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відносно ОСОБА_7 є два кримінальні провадження, де він є обвинуваченим. По вказаних провадженнях ОСОБА_7 обиралася як запобіжний захід застава, але після її внесення ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, знову підозрювався у скоєнні злочинів (останній раз після звільнення з-під варти пройшло трохи більше місяця).

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_7 має сім`ю, постійне місце мешкання та реєстрації, не працює, так як перебуває на обліку у центрі зайнятості, тобто наявність у нього певних соціальних зв`язків, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним злочинної діяльності, а наявність у останнього дружини, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказаний ризик, на думку слідчого судді, є досить вагомим у даному випадку.

Завершити досудове розслідування у даному кримінальному проваджені не надається можливим, унаслідок складності провадження, оскільки у кримінальному провадженні необхідно ще: отримати та долучити до матеріалів досудового розслідування висновки судових експертиз, а саме ДНК, холодної зброї, дактилоскопічної, трасологічної, автотоварознавчої; провести слідчі експерименти за участі потерпілого та свідків; виконати вимоги ст.290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що на цей час досудове розслідування відносно ОСОБА_7 не закінчено у зв`язку з не виконанням певних слідчих та процесуальних дій через складність провадження, у т.ч. призначення великої кількості довготривалих експертиз, що перешкоджають завершенню досудового розслідування у строк, до якого було застосовано запобіжний захід тримання під вартою до підозрюваного. На цей час строк досудового розслідування продовжений до 18.04.2022 року.

За таких обставин, враховуючи вагомість встановленого ризику, відсутність можливості закінчити досудове розслідування, через проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, вважаю за необхідне клопотання прокурора про продовження до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Водночас, під час розгляду цього клопотання, слідчий суддя розглядав можливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту.

Враховуючи особистість підозрюваного, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який є надзвичайно вагомим, тому вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 183, 184, 194, 196, 199 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000091, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.01.2022 року задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 17.04.2022 року (включно).
Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 12.03.2022 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1