ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4617/22
провадження № 1-кп/753/1221/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001016 від 06.04.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дарницького

районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року за ч. 3 ст. 185

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять

років, звільненого від відбування покарання з випробуванням на

підставі статей 75, 76 КК України, з іспитовим строком

тривалістю три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 17 травня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001016 від 06.04.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Висунуте обвинувачення ОСОБА_6 суд вважає доведеним та відповідно до якого він обвинувачується у тому, що він з корисливих спонукань, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на свою користь, ОСОБА_6 05 квітня 2022 року, приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 , викрав мобільний телефон «Pocophone F1», imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , вартістю 1 800 грн, який належить ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зник, чим завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 1 800 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно перебуваючи за вказаною адресою за запрошенням господаря: АДРЕСА_2 , 05 квітня 2022 року ввечері, таємно викрав мобільний телефон. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Вказані положення процесуального закону роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, на що також отримано ствердну згоду обвинуваченого на проведення розгляду у такому порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працював неофіційно, молодого віку тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе призначити покарання у межах санкції частини статті, наближених до мінімальних, за якою визнає винним.

При цьому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення раніше від попереднього вироку від 20 травня 2022 року, а саме 05 квітня 2022 року, отже суд має застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України із визначенням покарання за сукупністю злочинів, надалі із визначенням остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту завершив свою дію, водночас у строк відбування покарання необхідно зарахувати строк тримання під вартою (з урахуванням складення покарань за сукупністю злочинів), строк тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні (0607 квітня 2022 року) та строк тримання під вартою з 20 травня 2022 року (з урахуванням визначення остаточного покарання за сукупністю вироків).

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та покаранням за цим вироком, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком у вигляді сукупності злочинів за ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року та остаточно ОСОБА_6 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 22 липня 2020 року до 04 березня 2022 року, з 06 квітня 2022 року до 07 квітня 2022 року (строк тримання під вартою у цьому провадженні) та з 20 травня 2022 року до 22 липня 2022 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме мобільний телефон «Pocophone F1», imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , переданий власнику на зберігання, залишити останній за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1