У Х В А Л А

"20" червня 2022 р. Справа148/1022/21

Провадження1-кп/153/103/21-к

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області у режимі відеоконференції

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши кримінальне провадження №148/1022/21 за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000075 відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Тульчин Вінницької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , студента Вінницького національного політехнічного університету, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України, у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , особи, щодо якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
До Ямпільського районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000075 від 14 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , який вчинив передбачене ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України суспільно небезпечне діяння при наступних обставинах: 13 березня 2021 року приблизно о 21 год. 00 хв. у м.Тульчин Вінницької області ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання, реалізуючи заздалегідь запланований умисел на позбавлення життя своїх батьків, перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне позбавлення життя свого батька ОСОБА_8 , узявши зі столу в одній із кімнат кухонного ножа та для досягнення мети настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді його смерті, непомітно для ОСОБА_8 ззаду підійшов до останнього, та стоячи навпроти нього, клинком ножа, який тримав в руці умисно наніс один удар в ліву частину шиї, що є життєво важливим органом, від чого ОСОБА_8 почав кричати та чинити опір. В цей час, почувши крики, в кімнату, де відбувалися вказані події зайшла матір ОСОБА_5 ОСОБА_9 , яка виявила свого сина з ножем у руці та вмовляннями розпочала намагатись призупинити його протиправні дії, однак ОСОБА_5 побачивши свою матір ОСОБА_9 продовжив здійснювати свої протиправні дії спрямовані на позбавлення батьків життя та тримаючи в руці кухонний ніж, бажаючи позбавити її життя, підійшовши впритул до ОСОБА_9 клинком ножа, який тримав в правій руці, умисно наніс їй ряд ударів в ліву частину шиї, що є життєво важливим органом, в передню частину грудної клітки зліва, в передню поверхню живота зліва та в ділянку правого передпліччя, від чого остання впала на підлогу. В той же час, щоб зупинити протиправні дії свого сина, потерпілий ОСОБА_8 взявши у сусідній кімнаті алюмінієву биту підбіг до нього та наніс один удар по спині, від якого ОСОБА_5 , припинив свої протиправні дії та вибіг на вулицю, тим самим виконав всі дії, які він вважав необхідним для доведення свого умислу на умисне убивство до кінця, але з причин, які не залежали від його волі розпочатий ним злочин не закінчив. Внаслідок дій ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 отримали наступні тілесні ушкодження: Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої підщелепної ділянки, що виникли від дії колючо-ріжучого предмета, можливо 13 березня 2021 року та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран лівої підщелепної ділянки, передньої поверхні грудної клітки зліва, передньої поверхні живота зліва та в ділянці правого передпліччя, що виникли від дії колючо-ріжучого предмета, можливо 13 березня 2021 року та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до висновку експерта стаціонарної судово-психіатричної експертизи №60 від 17 травня 2021 року ОСОБА_5 в період вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, страждав та страждає в теперішній час на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії. Вказані дії ОСОБА_5 було кваліфіковано за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій особі, кваліфікуючою ознакою якого є вбивство двох осіб.

Однак в подальшому 14 червня 2022 року із Тульчинського окружної прокуратури Вінницької області в рамках вказаного кримінального провадження під час судового розгляду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000075 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, прокурором прийнято рішення про зміну раніше пред`явленого обвинувачення, оскільки сторона обвинувачення вважає, що зібрані докази є достатніми для зміни кваліфікації дій ОСОБА_5 з ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

В обґрунтування зміни пред`явленого обвинувачення зазначено наступне:

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №130/2612/17 вказано, що згідно вимог ст.18, ст.19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до висновку судово-психіатричної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи №60 від 17 травня 2021 року «1. У період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_5 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді панароїчної шизофренії (F20.0). 2. У період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_5 не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. 3. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії (F20.0). 4. ОСОБА_5 в теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. 5. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду. 6-8. ОСОБА_5 на алкоголізм та наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує.».

Відповідно до висновку судово-психіатричної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи №30 від 29 квітня 2022 року «1. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді панароїчної шизофренії (F20.0). 2. В теперішній час ОСОБА_5 не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. 3. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із посиленим режимом нагляду. 4. За своїм психічним станом, оцінюючи віддалені фактори ризику у виникненні суспільно-небезпечних тенденцій, ОСОБА_5 не рекомендовано зміну примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні на передачу його батькам з обов`язковим лікарським наглядом».

Вищевказані висновки експертів вказують на те, що у ОСОБА_5 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання у виді шизофренії, параноїдної), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними). Оскільки згідно приписів ст.15 КК України замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колоторізаної рани лівої підщелепної ділянки, що виникли від дії колюче-ріжучого предмету, можливо 13.03.2021 та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колоторізаних ран лівої підщелепної ділянки, передньої поверхні грудної клітки зліва, передньої поверхні живота зліва та в області правого передпліччя, що виникли від дії колючеріжучого предмету, можливо 13.03.2021 та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». З огляду на вищенаведене кваліфікація дій особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, може потягнути за собою неповноту судового розгляду та ухвалення незаконного судового рішення. За таких обставин, відповідно до ст.ст.291, 338, 341 КПК України виникла необхідність у зміні пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, у зв`язку з встановленням в ході судового розгляду фактів, що суттєво впливають на межі судового розгляду, та викладення його у наступній редакції:

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні суспільнонебезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

За результатами проведеного досудового розслідування сторона обвинувачення вважає, що зібрані докази є достатніми для завершення досудового розслідування, а також складення та звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Беручи до уваги зазначене, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання зміненого прокурором обвинувачення відносно ОСОБА_5 зазначено наступним чином, а саме: ОСОБА_5 , що страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії (F20.0) проживав разом із батьком ОСОБА_8 та матір`ю ОСОБА_9 . Так, 13 березня 2021 року близько 21 год. 00 хв. у м.Тульчин Вінницької області ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своїм батьком ОСОБА_8 узявши зі столу в одній із кімнат кухонного ножа та наніс один удар в ліву частину шиї останньому, від чого ОСОБА_8 почав кричати та чинити опір. В цей час, почувши крики в кімнаті, де відбувалися вказані події зайшла матір ОСОБА_5 ОСОБА_9 , яка виявивши сина з ножем у руці та вмовляннями розпочала намагатись призупинити його протиправні дії, однак ОСОБА_5 тримаючи в руці кухонний ніж, підійшовши впритул до ОСОБА_9 та клинком ножа, який тримав в правій руці, наніс їй ряд ударів в ліву частину шиї, в передню поверхню грудної клітки зліва, в передню поверхню живота зліва та в області правого передпліччя, від чого остання впала на підлогу. В той же час, щоб зупинити протиправні дії свого сина, потерпілий ОСОБА_8 взявши у сусідній кімнаті алюмінієву биту підбіг до нього та наніс один удар по спині, від якого ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії та вибіг на вулицю. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали наступні тілесні ушкодження: Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої підщелепної ділянки, що виникли від дії колючо-ріжучого предмета, можливо 13 березня 2021 року та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран лівої підщелепної ділянки, передньої поверхні грудної клітки зліва, передньої поверхні живота зліва та в області правого передпліччя, що виникли від дії колючо-ріжучого предмета, можливо 13 березня 2021 року та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень».

Відповідно до висновку судово-психіатричної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи №60 від 17 травня 2021 року «1. У період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_5 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді панароїчної шизофренії (F20.0). 2. У період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_5 не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. 3. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії (F20.0). 4. ОСОБА_5 в теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. 5. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду. 6-8. ОСОБА_5 на алкоголізм та наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує.».

Відповідно до висновку судово-психіатричної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи №30 від 29 квітня 2022 року «1. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді панароїчної шизофренії (F20.0). 2. В теперішній час ОСОБА_5 не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. 3. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із посиленим режимом нагляду. 4. За своїм психічним станом, оцінюючи віддалені фактори ризику у виникненні суспільно-небезпечних тенденцій, ОСОБА_5 не рекомендовано зміну примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні на передачу його батькам з обов`язковим лікарським наглядом».

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_8 подав до Ямпільського районного суду Вінницької області письмову заяву за вхід.№3022 від 17.06.2022 про відмову від обвинувачення. У заяві вказав, що згідно тексту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 він є потерпілим по справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України дана кваліфікація кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України є приватним обвинуваченням. Згідно з п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. За змістом ч.4 ст.26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Він відмовляється від обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені кримінального провадження №0000075 від 14.03.2021 року за ч.2 ст.125 КК України. Жодних претензій матеріального чи морального характеру не має. Його відмова є добровільною та такою, що здійснена без тиску на нього будь-яких інших осіб. Просить кримінальне провадження по справі №148/1022/21 закрити.

Потерпіла ОСОБА_9 подала до Ямпільського районного суду Вінницької області письмову заяву за вхід.№3021 від 17.06.2022 про відмову від обвинувачення. У заяві вказала, що згідно тексту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 вона є потерпілою по справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України дана кваліфікація кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України є приватним обвинуваченням. Згідно з п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. За змістом ч.4 ст.26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Вона відмовляється від обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені кримінального провадження №0000075 від 14.03.2021 року за ч.2 ст.125 КК України. Жодних претензій матеріального чи морального характеру не має. Її відмова є добровільною та такою, що здійснена без тиску на неї будь-яких інших осіб. Просить кримінальне провадження по справі №148/1022/21 закрити.

Особа, щодо якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 підтримав заяву потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проти закриття кримінального провадження не заперечує.

Законний представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти закриття кримінального провадження не заперечує, підтримала заяву потерпілих.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти закриття кримінального провадження не заперечує. 20 червня 2022 року за вхід.№3035 захисником подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження. У клопотанні захисник вказує на те, що питання про можливість закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у разі відмови потерпілого від обвинувачення було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду. У постанові від 12 лютого 2020 року справа №453/225/19 об`єднана палата сформулювала висновок згідно з яким злочином пов`язаним із домашнім насильством слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак) перелічених у ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину; встановлена у п.7 ч.1 ст.284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього. Зазначила, що обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин. За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено, і беручи до уваги імперативність приписів п.19 ч.1 ст.7, ч.3, 6 ст.22, ч.1 ст.377 КПК України унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 КК України. Зазначені висновки наведені у постанові Верховного Суду від 4 червня 2020 року у справі №531/193/19. Звернула увагу суду на те, що якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно-небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомлені про підозру, в обвинувальному акті, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Як вбачається з матеріалів справи, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Обставини, передбачені ст.ст.66, 67 в клопотанні прокурора відсутні. З урахуванням вище зазначеного, клопотання потерпілих про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження необхідно задовольнити та кримінальне провадження закрити у зв`язку із відмовою останніх від обвинувачення у формі приватного обвинувачення (дана позиція також висвітлена у рішенні Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15.01.2021 по справі №157/1247/20). Зазначила, що ні лікар-психіатр, ні представник закладу з надання психіатричної допомоги не позбавлені можливості звернутися до суду із клопотанням про надання особі психіатричної допомоги у порядку ЦПК України. Просить кримінальне провадження по справі №148/1022/21 закрити.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у зв`язку із відмовою потерпілих від підтримання обвинувачення щодо кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення. Вказав, що судом не розглядається обвинувальний акт. ОСОБА_5 обвинувачується із зміненим обвинуваченням у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, а не вчинені злочину. ОСОБА_5 суб`єктом злочину не являється, а тому склад злочину взагалі відсутній. Суду заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а тому у відповідності зі ст.513 КПК України суд має прийняти одне із двох рішень задоволити клопотання або відмовити у його задоволенні. Закриття кримінального провадження на підставі п.7 ст.284 КПК України у даному випадку не передбачено чинним КПК України. Звертає увагу суду на те, що дане суспільно-небезпечне діяння вчинено ОСОБА_5 відносно своїх батьків, з якими той проживав, а тому має ознаки вчиненого із застосуванням домашнього насильства, що також є однією із підстав для відмови у задоволенні клопотань потерпілих. Просить суд відмовити у задоволенні клопотання потерпілих та захисника про закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявлених клопотань потерпілих та захисника, суд приходить до наступного:

Пунктом 1 частини 1 статті 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).

Згідно з п.7 ч.1, ч.7 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено, що потерпілі в межах своїх прав, визначених КПК України, в добровільному порядку подали заяви про відмову від обвинувачення. Тиску, погроз або примусу для написання такої заяви до них не застосовувалось.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що передбачене ч.2 ст.125 КК України, не пов`язане з домашнім насильством, оскільки стороною обвинувачення про це не зазначено у зміненому клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 від 14.06.2022 (ч.2 ст.125 КК України), а також про такі обставини прокурором як стороною обвинувачення не було зазначено і у попередньому клопотанні від 10.06.2021 (ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України).

Зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 відмовилися від обвинувачення, їх відмова є добровільною, здійснена без тиску на них, суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000075 відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Оскільки судом закривається кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 , то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Окрім того, 20 червня 2022 року за вхід.№3049 прокурором подано клопотання про призначення стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи. У клопотанні прокурор просить суд призначити стаціонарну комплексну судово-психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_5 , до проведення якої залучити експертів КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім..академіка О.І.Ющенка Вінницької обласної ради».
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , особа стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_7 , а також захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про призначення експертизи.
Що стосується заявленого прокурором клопотання про призначення експертизи, то суд приходить до висновку, що у його задоволенні необхідно відмовити, оскільки судом закривається дане кримінальне провадження у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення, і відповідно є не доречним задоволення даного клопотання, яке призведе лише до затягування розгляду справи, а також до тримання ОСОБА_5 в умовах ізоляції його від суспільства, що є не припустимим у демократичному суспільстві.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - скасувати.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна - за правилами ст.174 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст.100, 174, 284, 369-372, 392-395, 477, 503, 512, 513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Клопотання захисника ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження задовольнити.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про призначення стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи відмовити.

Кримінальне провадження №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення.

Кримінальне провадження №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення.

У застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 14 березня 2021 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відмовити.
Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_5 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - скасувати.
Судові витрати за проведення експертиз відшкодувати за рахунок держави.
Скасувати арешт, який було накладено на підставі ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року.

Речові докази:

частина вирізаної коробки зі слідами РБК, яку було упаковано до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, змив слідів РБК із підлоги, яку було упаковано до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, які було вилучено із приміщення веранди; поліетиленовий пакет з різними речами на яких були сліди РБК, які були вирізані та поміщені до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, що було вилучено з приміщення кімнати №2, поліетиленовий пакет на поверхні якого були наявні сліди РБК, які були вирізано та поміщено до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, що було вилучено з приміщення кімнати №1, сліди відбитків пальців рук із поверхні дерев`яної шафи, поліетиленовий пакет з різними речами на яких були сліди РБК, які були поміщені до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, що було вилучено з приміщення кімнати №4, сліди пальців рук на поверхні дзеркала, які було вилучено з приміщення кімнати №1 та поміщені до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, блокнот із різними записами, який було поміщено до паперового конверту з підписами понятих та слідчого, який було вилучено з кімнати №2, дерев`яну биту сріблястого кольору овальної форми довжиною 63 см, кухонний ніж із білою пластиковою ручкою, спортивні штани сірого кольору, які поміщено до експертного спеціального пакету НПУ ГСУ №INZ3012089, кофту сірого кольору, яка поміщена до експертного спеціального пакету НПУ ГСУ №INZ3012090, футболку білого кольору, яка поміщена до експертного спеціального пакету Експертна служба МВС України №2251172 знищити;

мобільний телефон марки Xiаomi Redmi 5 Plus, який поміщено до експертного спеціального пакету НПУ ГСУ №IN21000165 повернути ОСОБА_5 .

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення учасники судового розгляду можуть подати апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_1