Справа № 569/2162/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції обвинувальні акти по кримінальних провадженнях №0004694 від 04.08.2018, №0003560 від 15.06.2018, № 0004631 від 10.07.2017 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представників потерпілої-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИВ :

09.07.2017, біля 23 год 30 хв, ОСОБА_10 , перебуваючи на території автостанції «Чайка», яка розташована в м. Рівне по вул. Гагаріна, 16 Б, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, шляхом ривка, відкрито викрав, вирвавши із рук потерпілого ОСОБА_11 належний останньому мобільний телефон марки «Huawei TIT-U02», вартістю 2 883 грн 33 коп, яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення ПТ «Ломбард Скарбниця», що по вул. Соборна, 63 у м. Рівне, чим завдав останньому майнової шкоди у вказаному розмірі.

Він же, 14.06.2018, біля 08 год 00 хв , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно за допомогою заздалегідь підготовлених ключів, які знайшов біля будинку АДРЕСА_2 , шляхом відмикання замка вхідних дверей, проник до квартири ОСОБА_12 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав дві праски марки "BRAUN" моделі Freestyle SI 6260 вартістю 440 грн 00 коп за одну, чим завдав останньому майнової шкоди у розмірі 880 грн.

Крім того, ОСОБА_13 , 04.08.2018, біля 15 год 00 хв, перебуваючи поблизу магазину «Стожари», що по вулиці Ювілейній, 7 в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, відкрито викрав, вирвавши із кишені потерпілого ОСОБА_14 останньому мобільний телефон марки "Lenovo" A6010 вартістю 1590 грн 00 коп, яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення ПТ «Ломбард Вівенко і Компанія», що по вул. Соборна, 324/б у м. Рівне, чим завдав останньому майнової шкоди у вказаному розмірі.

Він же, 05.08.2018, біля 20 год 00 хв, перебуваючи в парку імені Т. Г. Шевченка, що в м. Рівне, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, шляхом ривка відкрито викрав, вирвавши із рук потерпілої ОСОБА_5 належну останній жіночу сумку, в якій перебували грошові кошти в сумі 150 грн., мобільний телефон марки "Blackviєw" А7 вартістю 1 653 грн 95 коп, яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення №18 ПТ «Ломбард Комод», що по вул. Соборна, 201/4 у м. Рівне, чим завдав останній майновї шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_13 , вчинив кримінальні првавопорушення, передбачені ч.2 ст. 186 КК України, як своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно та ч. 3 ст. 185 КК України як умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими з проникненням у житло, повторно.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_5 та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушеннь визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушеннь не оспорював та підтвердив факт, що дійсно він 09.07.2017, біля 23 год 30 хв, перебуваючи на території автостанції «Чайка», яка розташована в м. Рівне по вул. Гагаріна, 16 Б, шляхом ривка, відкрито викрав, вирвавши із рук потерпілого ОСОБА_11 належний останньому мобільний телефон марки «Huawei TIT-U02», яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення ПТ «Ломбард Скарбниця», що по вул. Соборна, 63 у м. Рівне. Отримані грошові кошти витратив на власні потреби.

Він же, 14.06.2018, біля 08 год 00 хв , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за допомогою заздалегідь підготовлених ключів, які знайшов біля будинку № 275, шляхом відмикання замка вхідних дверей, проник до квартири ОСОБА_12 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав дві праски марки "BRAUN" моделі Freestyle SI 6260 які в подальшому продав на ринку, а вилучені грошові кошти витратив на власні потреби.

Крім того, 04.08.2018, біля 15 год 00 хв, перебуваючи поблизу магазину «Стожари», що по вулиці Ювілейній, 7 в м. Рівне, відкрито викрав, вирвавши із кишені потерпілого ОСОБА_14 належний останньому мобільний телефон марки "Lenovo" A6010, яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення ПТ «Ломбард Вівенко і Компанія», що по вул. Соборна, 324/б у м. Рівне. Виручені грошові кошти витратив на власні потреби.

Він же, 05.08.2018, біля 20 год 00 хв, перебуваючи в парку імені Т.Г. Шевченка, що в м. Рівне, шляхом ривка відкрито викрав, вирвавши із рук потерпілої ОСОБА_5 належну останній жіночу сумку, в якій знаходились 150 грн, мобільний телефон марки "Blackviєw" А7, яким того ж дня розпорядився та здав його до ломбардного відділення №18 ПТ «Ломбард Комод», що по вул. Соборна, 201/4 у м. Рівне. Отримані грошові кошти витратив на власні потреби. Просить суд суворо його не карати.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт, що 05.08.2018, біля 20 год 00 хв, обвинувачений перебуваючи в парку імені Т.Г. Шевченка, що в м. Рівне, шляхом ривка відкрито викрав, вирвавши із її рук належну жіночу сумку, в якій знаходились 150 грн та мобільний телефон марки "Blackviєw" А7 вартістю 1653 грн 95 коп. Збитки їй не відшкодовано, міру покарання просить визначити судом на власний розсуд.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились, однак подали заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі. Міру покарання просять призначити судом на власний розсуд.
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 17.04.2019 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження один оптичний диск марки «VS» типу «DVD-R», об`ємом 4,7 gb, на якому знаходяться відеозаписи подій з автостанції «Чайка», що мали місце 09.07.2017 щодо відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_10 .
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 23.12.2018 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження праску марки BRAUN моделі Freectyle білого кольору, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 .
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 11.01.2019 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження сліди рук, які від копійовані за допомогою липкої стрічки на аркуш білого паперу і упаковані до спец пакету «Україна МВС Експертна служба № 3825568", одну дактилокарту яку упаковано до спец пакету «Україна МВС Експертна служба № 3825569" та передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 824 (648).
Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, і останній у їх вчиненні винен.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення відносяться до нетяжких та тяжких злочинів.
Що стосується особи ОСОБА_10 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, по місцю відбування покарання в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» характеризується з позитивної сторони, хворіє тяжким захворюванням, має на утримання малолітню дитину.
Крім того, ОСОБА_10 , 05.02.2020 вироком Рівненського міського суду було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до чотирьох років позбавлення волі, і вирок набрав законної сили.
Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів проти власності, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.
Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданих збитків.
Обтяжуючих обставин суд не встановив.
Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 2199 грн 74 коп.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушеннь, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушеннь.
Крім того, при застосуванні правил ч.4 ст.70 КК України необхідно враховувати, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушеннь, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання:
за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_10 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_10 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Рівненського міського суду від 05.02.2020 та призначити остаточне покарання у виді чотирьох років і одного місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 22.05.2022.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту затримання з 19 вересня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз у сумі 2199 грн 74 коп.
Речові докази, один оптичний диск марки « VS» типу «DVD-R», об`ємом 4,7 gb, на якому знаходяться відеозаписи подій з автостанції « Чайка», що мали місце 09.07.2017 щодо відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_10 залишити при матеріалах провадження, праску марки BRAUN моделі Freectyle білого кольору вважати повернутою потерпілому ОСОБА_12 , а сліди рук, які відкопійовані за допомогою липкої стрічки на аркуш білого паперу і упаковані до спец пакету «Україна МВС Експертна служба № 3825568", одну дактилокарту яка упаковано до спец пакету «Україна МВС Експертна служба № 3825569" та передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 824 (648), після набрання вироком законної сили - знищити.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1