ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2133/22 Справа № 192/594/22 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача Мазниці А.А.

суддів Кононенко О.М., Мудрецького Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання Чугай Н.О.

прокурора Дробота Ю.В.

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений свою поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки має два стягнення у вигляді доган, характеризується посередньо та згідно висновку адміністрації установи покарання на шлях виправлення не став. Також судом враховано, що засуджений має лише два заохочення, які є разовими та не мають систематичного характеру.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає про те, що судом не враховано, що він має заохочення, працевлаштований та у нього на утриманні перебуває мати похилого віку.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначивши про своє виправлення та наявність заохочень; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_1 вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинання покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2019 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_1 з 08.01.2019 перебуває в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 03.01.2024.

За час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови та розпорядок дня установи, недостатньо дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться невідповідально.

Має два заохочення у виді подяк та дві догани, одна з яких є суворою, за вживання алкоголю (а.с.9). Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що 11.09.2020 року, 16.07.2021 року, 06.05.2022 року комісією установи ОСОБА_1 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_1 не довів свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань з 06.04.2020 порушував вимоги режиму відбування покарання, за що має три стягнення, характеризується посередньо, через що у колегії не має підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Також засуджений ОСОБА_1 є особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що останній схильний до порушення закону та, допускаючи порушення режиму утримання, на шлях виправлення не став.

Крім того, цей засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання, звільнявся умовно-достроково, втім висловлену йому державою довіру не виправдав і вчинив низку нових кримінальних правопорушень, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його особи. На даний час він відбуває покарання, призначене йому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням невідбутого покарання за двома попередніми вироками суду. З огляду на вказані відомості про його особу, виправлення ОСОБА_1 до повного відбуття ним покарання має бути переконливо підтверджене беззаперечними доказами, втім цього не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки заохочення у виді подяк є несистематичними та самі по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

А.А. Мазниця О.М. Кононенко Р.В. Мудрецький