БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21.04.2022
Єдиний унікальний номер 497/563/22
Провадження № 1-кп/497/51/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2022 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000497 від 21.11.2021 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Баннівка Болградського району Одеської області, громадянина України, болгарина за національністю, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
16 листопада 2021 року, приблизно о 16:30 годині (більш точний час судовим слідством не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисних мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, переконавшись, що його дії ніхто зі сторонніх осіб не бачить, таємно через незаперту хвіртку незаконно проник на огороджене подвір`я зазначеного домоволодіння.

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, знаходячись на території домоволодіння, підійшов до господарського приміщення, де відкрив двері, які не були зачинені на замок, та через дверний отвір незаконно проник до господарського приміщення домоволодіння.

Знаходячись у господарському приміщенні, ОСОБА_4 таємно викрав металеві вироби, а саме три залізних регістра, вагою 40 кг та вартістю 290.40 гривень кожний та одну чавунну батарею опалювальної системи вагою 70 кг вартістю 508.20 гривень, загальною вартістю 1379.40 гривень.

Викрадене майно ОСОБА_4 почергово, за чотири рази, переніс через хвіртку у двір свого будинку по АДРЕСА_2 , де розпорядився ним на власний розсуд.

18 листопада 2021 року, приблизно о 16:00 годині (більш точний час судовим слідством не встановлено), ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу, спрямованого на продовження таємного викрадення чужого майна з домоволодіння, що належить ОСОБА_5 , діючи одним і тим же способом, умислом та мотивом, проник на огороджену територію зазначеного домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Надалі ОСОБА_4 , продовжуючи свій неправомірний намір, шляхом зламу навісного замка на дверях, проник до того ж самого господарського приміщення, звідки таємно викрав металеві вироби, а саме: три залізних регістри системи опалювання вагою 35 кг та вартістю 254.10 гривень кожний, всього на загальну суму 834.90 гривень.

Викрадене майно ОСОБА_4 також почергово, за чотири рази, через вищевказану хвіртку переніс у двір свого будинку, де розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2214.30 гривень.

З огляду на зазначене, по твердженню органу досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у вчиненні вище викладених дій визнав повністю та пояснив, що дійсно у листопаді 2021 року, він двічі без дозволу заходив у домоволодіння свого сусіда, потерпілого ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , звідки поступово викрав батареї і чавун та переніс все це до свого домоволодіння. Частину викраденого потім здав ОСОБА_6 , якому він раніше вже здавав металобрухт, частину іншій особі.. ОСОБА_6 приїхав до нього, зважив метал, розрахувався, погрузив металобрухт у свій автомобіль ї поїхав.
У скоєному розкаюється, жалкує про вчинене ним діяння. Запевнив суд, що більше жодних правопорушень вчиняти не буде. Просить не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавлення волі.
Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення злочину, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння окрім його особистих пояснень, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 , про вчинений злочин від 20.11.2021 року, де заявник повідомив про те, що у період часу з 15.11.2021 року по 20.11.2021 року невстановлена особа проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрала належне йому майно (а.с.43).
За даним фактом 20.11.2021 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000497 та розпочато досудове слідство за фактом вчинення злочину за ст.185 ч.3 КК України (а.с.41).
Слідчий постановою від 21.11.2021 року визнав ОСОБА_5 потерпілим по даному кримінальному провадженню (а.с.45).
За даними протоколу огляду від 20.11.2021 року, було оглянуто місце події, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де було виявлено відсутність майна, належного ОСОБА_5 (а.с.47-49).
Згідно Висновку експерта № СЕ-19/116-21/20695-ТВ від 23.12.2021 року, ринкова вартість 1,0 кг металобрухту чорного металу станом на середину листопада 2021 року за цінами ринку України могла становити 7,26 гривень (а.с.53-55).
18.02.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.
16 березня 2022 року слідчим проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_4 який розказав і на місці вчинення злочину показав про обставини вчинення ним злочину (а.с.67-70).
Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що дійсно знає обвинуваченого тільки як сусіда. У 20-х числах листопада 2021 року він зайшовши у сарай свого домоволодіння за дровами, виявив відсутність старих регістрів системи опалювання, чавунної батареї. Замки не були зламані, тільки вушко від замка було знято. Хто міг скоїти цю крадіжку він не знав, оскільки на той момент проживав сам, працює, з 8 до 17 години на роботі, але обвинувачений сам йому зізнався, що викрав батареї саме він, приходив до нього та просив забрати заяву про злочин, обіцяв відшкодувати шкоду, але до теперішнього час шкоду не відшкодував, і викрадене майно не повернув.

Просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, без випробування, вважаючи, що іншим чином обвинувачений не виправиться.

Свідок ОСОБА_6 в суді повідомив, що іноді займається купівлею металобрухту. Йому зателефонував ОСОБА_4 та запросив приїхати до нього додому та прийняти металобрухт. На наступний день приїхав до ОСОБА_4 на АДРЕСА_3 , на подвір`ї були дві труби, каструлі, метал. Все зважили, розрахувався з ОСОБА_7 , завантажили в автомобіль та поїхав.

Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою з`ясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України за участі учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка як це вимагає ст. 94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовної презумпції, достатньо вагомої, чіткої і взаємоузгодженої.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що обов`язковою ознакою проникнення у житло, інше приміщення чи сховище є його незаконність, тобто відсутність у особи права заходити та перебувати у місці, де знаходиться майно. Саме факт входження, потрапляння у приміщення чи поява у ньому у поєднанні з іншими діями дають можливість визначити об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння. Із пояснень потерпілого ОСОБА_5 , слідує, що з обвинуваченим він не мав і не має будь-яких соціальних зв`язків, які б дали йому право без відома та дозволу потерпілого зайти у належне йому житлове приміщення. Таким чином, обвинувачений для потерпілого є сторонньою особою, житло потерпілого є приватною власністю і доступ до нього може надаватись виключно з дозволу власника і не є вільним для сторонніх осіб.
Також, суд керується роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де в абз. 1, 2 п. 22 зазначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність.
З огляду на зазначене, суд вважає, що протиправні дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.
Додаткові обставини, які сприяли діям обвинуваченого, судом не встановлено. Вчинений злочин є закінченим, вчиненим умисно.
В судовому засіданні 20.04.2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши факт заподіяння потерпілому матеріальної шкоди та її розмір в сумі 2214,30 гривень, з метою її компенсації в повному обсязі, запропонував потерпілому взяти кошти в сумі 2214,30 гривень, однак, ОСОБА_5 відмовився отримувати ці кошти, мотивуючи тим, що фактичний розмір матеріальної шкоди вищий.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину згідно ст.12 КК України, умисну форму вини, особу обвинуваченого який характеризується негативно, суспільно-корисною працею не займається, офіційно не працює, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.
Активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та намагання добровільно відшкодувати завдані збитки суд визнає обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого.
Хоча фактично на час ухвалення вироку матеріальна шкода, завдана злочином, не компенсована, однак, враховуючи положення ч. 2 ст. 66 КК України, дієве намагання обвинуваченого повністю компенсувати завдану матеріальну шкоду та відмову потерпілого в отриманні коштів без обґрунтованих, на думку суду, підстав, суд визнає намагання обвинуваченого ОСОБА_4 компенсувати завдані збитки обставиною, що пом`якшує покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді Болградського районного сектору №1 Філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 08.04.2022 року, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має середній рівень ймовірності вчинення повторного злочину, ризик небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб) згідно матриці середній, рівень ризику шкоди життю і здоров`ю низький. На думку відділу пробації, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з покладенням на нього певних обов`язків (а.с.32-35).
З огляду на викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, враховуючи позицію прокурора і потерпілого, а також приймаючи до уваги висновок Органу пробації, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов заявлений не був.
Заходи забезпечення кримінального провадження не вживались, речові докази відсутні.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в зв`язку з проведенням в цьому кримінальному провадженні судової експертизи в сумі 343.24 гривень (а.с.52).
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та суд не вбачає підстав для його обрання.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.368, 369, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 343.24 гривень (триста сорок три гривні 24 копійок).

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ___________ ОСОБА_1