САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1324/22
Провадження № 1-кп/726/99/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2022 м. Чернівці
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129 від 13.10.2020, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , який надійшов до суду 12.09.2022 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця с. Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області, із середньою освітою, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , на даний час мобілізованого, проходить службу в Національній гвардії України, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України,-
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 372 від 08.08.2019 сержант ОСОБА_4 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 68-РС від 08.08.2019 на посаду стрільця помічника гранатометника 1 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 і зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 405 від 19.09.2019 сержант ОСОБА_4 призначений на посаду механіка водія 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 і зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п.3 ч.9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом сержанта ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

17 березня 2014 року, виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014, відповідно до якого в України настає особливий період, який тривав до настання воєнного часу, тобто сержант ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.

Зокрема, сержант ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка водія 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, п.3 ч.9 ст. 1, п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , о 20 год. 00 хв. 16 вересня 2020 року не з`явився на військову службу зі щорічної основної відпустки до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та перебував у місці свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у дезертирстві, тобто неприбутті до місця несення служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 408 КК України, визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо його не карати. Так, дійсно 16 вересня 2020 року не з`явився на військову службу та перебував за місцем проживання.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що рішення його є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.
Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, документів, що стосуються речових доказів та судових витрат.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України, за обставин наведених у вироку, а саме дезертирство, тобто неприбуття (нез`явлення) до місця несення служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України,суд враховує визнання вини та щире каяття.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 3 ст. 408 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Поряд із цим,враховуючи, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, дійсно, відверто, а не уявно, визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.
При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.
Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.
Судові витрати та речові докази у рамках кримінального провадження відсутні.
На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддяОСОБА_1