Дата документу 12.09.2022 Справа № 332/3365/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1136/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/3365/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2022 року про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено подання органу пробації про застосування покарання за наявності кількох вироків та ухвалено вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року та вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання органу пробації та застосувати до засудженого ОСОБА_8 покарання за вироками Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року та Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року на підставі ст.71 КК шляхом часткового складання призначених покарань та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд дійшов до помилкового висновку про неможливість застосування в даному випадку ст.71 КК.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просила відмовити в задоволенні скарги через необґрунтованість наведених в ній доводів.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; засудженого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року за ч.1 ст.122 КК до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13.09.2021 року зазначений вирок залишено без змін.

Крім того, вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі. Вироком Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання залишено без змін.

Начальник Заводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про застосування покарання за наявності зазначених кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, задовольняючи вказане подання, в ухвалі зазначив, що враховуючи те, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням та не враховано покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання, яке належить відбувати реально і який не набрав законної сили на той час, то порядок виконання покарання за вказаними вироками підлягає визначенню шляхом окремого виконання кожного вироку. При цьому суд дійшов висновку про неможливість застосування ст.71 КК та призначення засудженому покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 20.02.2020 року, оскільки цим буде погіршено становище засудженого, що є недопустимим при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції під час розгляду подання було встановлено, що відносно ОСОБА_8 існує декілька вироків, які набрали законної сили, а саме вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року та вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року.

При цьому встановлено, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.122 КК до 2 років позбавлення. На підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.186 КК до 4 років позбавлення волі.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування покарання за наявності зазначених вироків, правильно виходив з того, що відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

А тому враховуючи, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, а вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року ОСОБА_8 призначено покарання, що належить відбувати реально, суд першої інстанції цілком законно ухвалив рішення про самостійне виконання цих вироків.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вимагав визначити засудженому покарання із застосуванням ст.71 КК.

Проте такі вимоги прокурора не можуть вважатися обґрунтованими, адже тим самим прокурор фактично вимагає ревізувати спосіб відбування призначеного покарання, т.т. звільнення від його відбування, визначеного вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року, що є неприпустимим. Призначення покарання у спосіб, запропонований прокурором, підривало би презумпцію законності й обґрунтованості вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року, який набрав законної сили значно раніше, аніж вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року. (ч.2 ст.21 КПК).

Отже, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі прокурора не наведено. Тому з огляду на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2022 року, якою задоволено подання органу пробації та ухвалено вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року та вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4