Дата документу 13.07.2022 Справа № 317/3517/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3517/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1055/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 30 травня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Басань, Пологівського району, Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середньою освіту, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 липня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 30 травня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 липня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що визначені слідчим суддею ризики дотепер не відпали, врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не погашену судимість, не має постійного місця роботи, офіційно не одружений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілих та свідків, які не допитані у судовому засіданні, переховуватись від суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, з поверненням йому більш м`якого запобіжного заходу.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що на момент його затримання знаходився в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 , мають спільну доньку, був офіційно працевлаштований.
Зауважує, що на даний час перебуває в медичній частині Запорізького слідчого ізолятору з діагнозом захворювання на туберкульоз, де проходить курс лікування.
Зазначає, що доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не мають ніякого обґрунтування.
Крім того, вказує, що відмова у визначенні застави суперечить вимогам ч. 1 ст. 616 КПК України на час воєнного стану, так як він є військовозобов`язаним.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та зазначив, що має дружину, у нього народилась донька, однак суд це не врахував.
Захисник обвинуваченого та прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явились, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали, у зв`язку із чим відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться в тому числі до категорії тяжких умисних злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 5 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.
Як випливає із оскаржуваної ухвали наразі всі потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувались судом першої інстанції, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, ризик незаконного впливу на таких осіб є наразі реальним та існуючим, оскільки обвинуваченому можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема, адреси їх проживання чи роботи, і він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, знову обвинувачується у вчиненні умисних (в тому числі корисливих) злочинів через рік після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляв на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.
Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він знаходиться у цивільному шлюбі, має доньку, має захворювання туберкульозу, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.
Посилання обвинуваченого на офіційне працевлаштування матеріалами справи не підтверджено.
З приводу доводів щодо відмови у визначенні застави, то апеляційний суд погоджуються з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави, але не з причин, що в державі діє воєнний стан, а тому що, один зі злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 вчинений із застосуванням насильства.
З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 30 травня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 липня 2022 року включно без визначення застави, - залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4