Номер провадження: 11-кп/813/1944/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України,, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: Донецька область, м.Макіївка, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 27.04.2017 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 09.10.2021 року без визначення розміру застави відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 27.04.2017 року.
Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу, а саме ризики переховування від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, незаконно впливати свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нові злочини продовжують існувати з огляду на характер інкримінованих злочинів, особи обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, яке карається позбавленням волі на строк до 15 років, офіційно не працевлаштовані.
Зважаючи на вказані ризики, особи обвинувачених та характер злочину, у якому вони обвинувачуються суд вважав неможливим застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків
Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з огляду на те, що ризики, на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, відсутні.
Посилаючись на викладене, обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки ухвала суду першої інстанції в частині вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зменшились.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, який обумовлений тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, які караються позбавленням волі на строк до 15 років, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 а також того, що йому відомі особи свідків, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані дії ОСОБА_7 вчинив з іншою особою, а тому обвинувачений може незаконно впливати й на цю особу.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом не було встановлено.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Дійшовши висновку не визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з посиланням на ч.4 ст.183 КПК України, мотивував це вчиненням обвинуваченим інкримінованого йому злочину із застосуванням насильства.
Разом з тим, згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується готування до терористичного акту, тобто не інкримінується вчинення злочинів із застосуванням насильства, що не було враховано судом першої інстанції.
Відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до вимог ч.4, 5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В той же час, районний суд при постановленні ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , за відсутності підстав, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив розміру застави.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що 23.11.2020 року при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 за наявності тих самих ризиків, існування яких стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали про продовження строку застосування такого запобіжного заходу, суд першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України, визначив розмір застави.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала районного суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нової ухвали у відповідності до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України.

Скасовуючи ухвалу суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від восьмидесятий до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, роль обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, та дійшов висновку, що обраний при застосуванні запобіжного заходу розмір застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе в повній мірі запобігти ризикам, встановлених судом, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, оскільки, на переконання апеляційного суду, саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді чи суду суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 27.04.2017 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 12.11.2021 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 525500 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_10 , по справі №522/20526/20.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками з обставин скоєння кримінального правопорушення;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 12.11.2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4