ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/614/22 Справа № 212/2688/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі
відеоконференції),
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000027 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 березня 2022 року включно без визначення застави.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України та тяжкого злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, також зазначено, що: - ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, за яким фактично не проживає, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2014 та 2015 років народження, офіційно не працевлаштований, неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів; - ОСОБА_9 має зареєстроване місце проживання, за яким фактично не проживає, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2007 та 2014 років народження, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, щодо нього в іншому суді перебувають інші кримінальні провадження, окрім того, судом враховано обставини погроз фізичною розправою потерпілому ОСОБА_12 під час досудового розслідування, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_10 звернулись до суду з апеляційними скаргами.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та обрати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та обрати ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю з правом відвідування медичних закладів.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовують тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повністю дублює попередні клопотання за змістом та відсутністю обгрунтованості обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Жодний ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, у клопотанні прокурором не доведений
Наявність обвинувачення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником, що давав би підстави обрати найбільш суворий запобіжний захід, окрім того, кваліфікація дій обвинувачених не тягне за собою визнання їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вони до винесення вироку вважаються такими, які не винуваті у вчиненні злочину, що інкримінується.
Також вказують на відсутність доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчиняли інкриміновані їм злочини.
Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_8 майже два роки перебуває під вартою, а ОСОБА_9 - більше ніж півтора року.

Вказують на те, що посилання суду в ухвалі на наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, не тільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, а й нівелює основоположні принципи законності, верховенство права та права людини на свободу та особисту недоторканість.

Також захисник ОСОБА_10 вказує на те, що в матеріалах провадження міститься відповідь з ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях від 07.12.2021 року, згідно із якою, ОСОБА_9 за станом здоров`я потребує спеціалізованого лікування у закладах МОЗ України.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти розгляду апеляційних скарг за відсутності захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак колегією суддів встановлено, що від вказаних захисників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, також не надано повноважень щодо участі захисників, при цьому в судовому засіданні присутній захисник ОСОБА_7 , яка відповідно до наданих нею документів діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційних скарг проведено у відсутність захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Захисник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому розгляд кримінального провадження проведено у його відсутність, за участі захисника ОСОБА_7 , проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_9 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт 0000027 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 01.06.2020 року, а ОСОБА_9 02.06.2020 року ухвалою слідчого судді було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 04.01.2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того, при продовжені запобіжного заходу судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, обставини погроз фізичною розправою потерпілому ОСОБА_12 під час досудового розслідування, а також особи обвинувачених, а саме, що вони мають зареєстроване місце проживання, на їх утриманні перебувають неповнолітні діти, офіційно не працевлаштовані, а також, що ОСОБА_8 раніше судимий.
При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано враховано тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Окрім того, про наявність ризику переховування також свідчить те, що, відповідно до клопотання прокурора, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні перебували у розшуку, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування (а.п. 80, п.п. 134, 139).
Таким чином, висновки суду щодо наявності ризиків, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг захисників про незаконність та необгрунтованість ухвали суду колегія суддів вважає безпідставними.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи захисників про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повністю дублює попередні клопотання за змістом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України.
Твердження захисників про те, що наявність обвинувачення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником, що давав би підстави обрати найбільш суворий запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, осіб обвинувачених.
Посилання захисників на відсутність доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчиняли інкриміновані їм злочини не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Доводи апеляційних скарг про тривале перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не є підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, не допитано потерпілих, свідків та обвинувачених, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Твердження захисників про те, що посилання суду в ухвалі на наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини не приймається до уваги, оскільки судом враховано підстави продовження тримання під вартою, наявність ризиків, особи обвинувачених, а також те, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що ОСОБА_9 за станом здоров`я потребує спеціалізованого лікування у закладах МОЗ України враховано судом першої інстанції та прийнято рішення щодо забезпечення медичного лікування, крім того, у рішенні зазначено, що будь-яких застережень щодо неможливості подальшого тримання під вартою за станом здоров`я обвинуваченого у матеріалах справи відсутні, на підставі відповідного запиту суду було проведено медичний огляд ОСОБА_9 за участю спеціалістів, відповідно до якого встановлена необхідність лікування обвинуваченого, яке можливо в умовах запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також прокурором в ході апеляційного перегляду надані матеріали на виконання ухвали суду про забезпечення медичного лікування, відповідно до яких, з метою дообстеження та призначення лікування ОСОБА_9 було запропоновано виїзд на консультацію до травматолога-ортопеда Криворізької міської лікарні № 2, від чого обвинувачений відмовився, про що були складені відповідні акти.
Окрім того, з наданих документів вбачається, що лікар-ортопед травматолог ОСОБА_15 , який оглядав обвинуваченого ОСОБА_9 , працює у філії №2 КНП МКЛ №16 ДМР з 01.10.2021 року, однак прийом пацієнтів лікарем-ортопедом травматологом відбувається лише в режимі консультацій та надання амбулаторної допомоги, а тому проведення оперативного лікування обвинуваченого можливе в умовах профільного травматологічного стаціонару.
З урахуванням наведеного, посилання захисника ОСОБА_10 щодо не можливості перебування ОСОБА_9 під вартою за станом здоров`я не є слушним, оскільки будь-якими документами зазначене не підтверджується, а також колегія суддів вважає їх такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4