Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/237/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 364 (165) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді- ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник, Вінницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, на момент вчинення правопорушення працюючого слідчим СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси Управління МВС України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень,
ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно з формулюванням, викладеним в обвинувальному акті, вчинені за наступних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою, як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімидесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення (повідомлення про підозру) не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади. Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своєму безпосередньому і прямому начальнику.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 17 КПК України визначено презумпцію невинуватості. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий, зокрема, уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих ( розшукових ) дій, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Статтею 131 КПК України передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема п. 8 ч. 2 - затримання особи.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою. У ч. 2 ст. 176 КПК України передбачено, що тимчасовим запобіжним заходом є також затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1)якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2)якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Досудовим розслідуванням установлено, що наказом начальника управління МВС України в Черкаській області від 27.12.2013 № 360 о/с капітан міліції ОСОБА_8 призначений на посаду слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до ст. 1, 20 Закону України «Про міліцію», ОСОБА_8 виконує функції офіційного представника державного збройного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від противоправних посягань, тобто є службовою особою правоохоронного органу - представником влади, на якого ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ст. 4, ч. ч. 1,2 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки: діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, який передбачений Конституцією та законами України, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, виконувати свої обов`язки неупереджено, у точній відповідності з законом, поважати гідність особи і виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини, у взаємовідносинах з громадянами виявляти високу культуру і такт.

Також, у відповідності з приміткою 2 до статті 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, є особи, зазначені у п. 1 примітки до ст. 364, посади яких згідно зі статтею 2, 25 Закону України «Про державну службу» віднесені до третьої, четвертої, п`ятої та шостої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників органів державної влади та управління, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Згідно функціональних обов`язків, з якими слідчий слідчого відділу Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області капітан міліції ОСОБА_8 ознайомлений під підпис, останній має статус службової особи, яка займає відповідальне становище в системі правоохоронних органів і наділена спеціальними повноваженнями в кримінальному провадженні, а також маючи спеціальне звання «капітан міліції», є службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 , як слідчий, самостійно приймає процесуальні рішення, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення слідчого судді, суду або згоди прокурора, і є відповідальним за законне і своєчасне виконання цих рішень.

При виконанні своїх службових обов`язків ОСОБА_8 , як слідчий, згідно вимог ч. 2 ст. 9 КПК України зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, та у відповідності до ч. 1 ст. 40 КПК України, уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру, здійснювати інші повноваження, передбачені КПК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 27.12.2013 капітан міліції ОСОБА_8 призначений на посаду слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, будучи службовою особою та представником влади, вчинив умисні дії, що дають підстави для повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів проти правосуддя та службових злочинів, які він вчинив за наступних обставин.

Починаючи з 22.11.2013, у місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України та зміни чинної влади. Аналогічні заходи проводились і у місті Черкаси на Соборній площі та інших місцях.

У січні 2014 року у місті Черкаси невстановленими слідством службовими особами із числа керівництва МВС України була надана незаконна вказівка начальнику УМВС України в Черкаській області, використовуючи підпорядкованих працівників міліції громадської безпеки, зокрема спецпідрозділу РМОП «Беркут» та інших, затримувати громадян, які можуть мати відношення до участі у масових мирних акціях протесту у місті Черкаси, примусово доставляти їх до підпорядкованих районних відділів УМВС України у Черкаській області.

На виконання незаконної вказівки, 23.01.2014 слідчим відділом Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000308 за фактом організації невідомими особами масових заворушень, блокування та захоплення 23.01.2014 невстановленими особами приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, що розташоване в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 185 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Постановою виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 23.01.2014 проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчій групі у складі слідчих слідчого відділення Придніпровського РВ УМВС, до складу якої, у тому числі, включено ОСОБА_8 .

У січні 2014 року у місті Черкаси, невстановленими слідством особами доведено до відома слідчих та прокурорів, які приймали участь у розслідуванні даного кримінального провадження та здійсненні процесуального керівництва ним, явно незаконну вказівку про необхідність затримання та притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан».

Окремі працівники правоохоронних органів, зокрема слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 погодились вчинити такі незаконні дії.

При цьому, вказані службові особи розраховували одержати для себе неправомірну вигоду у вигляді подальшого сприяння невстановленими слідством особами з числа керівництва правоохоронних органів у кар`єрному рості, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого вищим керівництвом враження про них, як про виконавських працівників та прихильників існуючої на той час влади.

Так, в ніч з 23 на 24 січня 2014 року невстановлені співробітники з числа міліції громадської безпеки УМВС України в Черкаській області неподалік будівлі Черкаської обласної державної адміністрації, що у місті Черкаси, по бульвару Шевченка, 185, затримали ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та примусово доставили до приміщення Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області.

В подальшому о 05.25 год. 24.01.2014 ОСОБА_9 незаконно затримано в порядку ст. 208 КПК України з порушенням вимог кримінального-процесуального законодавства, яке полягало у тому, що ОСОБА_9 , був затриманий не під час вчинення злочину, чи безпосередньо після його вчинення, а також за відсутності очевидців, потерпілих та сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували, що саме ОСОБА_9 щойно вчинив злочин, незважаючи на відсутність доказів його вини у вчиненні злочинів, будь-яких фактичних даних про причетність останнього до організації масових заворушень, блокування та захоплення приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, а також активної участі у масових заворушеннях, у матеріалах кримінального провадження на момент затримання не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження № 0000308 від 23.01.2014 ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України на момент затримання ОСОБА_9 були лише дані журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Соснівського РВ УМВС без передбаченого додатком № 7 Статуту патрульно-постової служби міліції України,затвердженого Наказом МВС від 28.07.1994 № 404, рапорту про затримання ОСОБА_9 .

Крім того, сам затриманий ОСОБА_9 категорично заперечував взагалі будь-яку причетність до участі в акціях протесту та пояснив, що разом зі своїми товаришами перебував на місці указаних подій вже після їх закінчення.

Таким чином, з моменту затримання та оформлення протоколу про затримання ОСОБА_9 останній набув статусу підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України і став учасником кримінального провадження, що потягло за собою незаконне поміщення та утримання ОСОБА_9 в ізоляторі тимчасового тримання Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області аж до обрання йому 25.01.2014 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Постановою виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 23.01.2014 проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчій групі у складі слідчих слідчого відділення Придніпровського РВ УМВС, до складу якої, у тому числі, включено ОСОБА_8 .

З метою притягнення завідомо невинного ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, ОСОБА_8 , будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, вирішив скористатися повноваженнями слідчого у кримінальному провадженні № 0000308.

Слідчий СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 , отримавши явно незаконну вказівку керівництва правоохоронних органів про притягнення завідомо невинних учасників мирної громадської акції «Євромайдан» до кримінальної відповідальності, із кар`єристських спонукань, погодився її виконати.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, у якому були відсутні необхідні та достатні докази участі ОСОБА_9 у вчиненні масових заворушень, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 безпідставно затриманий за організацію та активну участь у масових заворушеннях, блокуванні та захопленні приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, що по бульвару Шевченка, 185, у місті Черкаси, ОСОБА_8 прийняв рішення притягнути його до кримінальної відповідальності.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_8 24.01.2014 близько 17 години, перебуваючи в службовому приміщенні Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, по вул. Грибоєдова, 63, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа керівництва правоохоронних органів, у вигляді усунення перешкод з боку учасників мирних акцій, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, ігноруючи вимоги ст. 9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень та ч. 1 ст. 276 КПК України, згідно якої повідомлення про підозру здійснюється у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, склав у вказаному провадженні письмове повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

При цьому, ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, особисто склав та вніс у повідомлення про підозру вигадані ним завідомо неправдиві відомості про те, що 23.01.2014 ОСОБА_9 приймав активну участь у масових заворушеннях, блокуванні та захопленні приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, що по АДРЕСА_2 .

Склавши завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, ОСОБА_8 чітко усвідомлював, що обставини, вказані ним у підозрі, не відповідають матеріалам кримінального провадження і він притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинного ОСОБА_9 за вчинення закінчених складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Також, ОСОБА_8 достовірно знав, що жодних дій, передбачених диспозиціями статей 294, 341 КК України, пов`язаних із організацією масових заворушень, а також активної участі у масових заворушеннях, блокуванні та захопленні приміщення Черкаської ОДА ОСОБА_9 не вчиняв і вчинити не міг, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено факт перебування ОСОБА_9 на місці скоєння масових заворушень та у час їх скоєння.

Однак, бажаючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднаного з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, ОСОБА_8 вчинив службове підроблення - склав та підписав завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, після чого 24.01.2014 близько 15 години, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, особисто надав це письмове повідомлення про підозру на погодження процесуальному керівнику, який у свою чергу 24.01.2014 близько 09 год., ознайомився із матеріалами кримінального провадження № 0000308 за фактом організації та вчинення масових заворушень, блокування та захоплення будівлі Черкаської обласної державної адміністрації від 23.01.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, у якому був затриманий ОСОБА_9 у матеріалах якого містились копії рапортів працівників міліції про затримання близько 40 осіб за організацію та вчинення масових заворушень, блокування та захоплення будівлі Черкаської обласної державної адміністрації 23.01.2014, копії протоколів огляду місця події, протокол про затримання ОСОБА_9 .

При цьому, в матеріалах кримінального провадження на той час були лише дані журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС та не було передбаченого додатком № 7 Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого Наказом МВС від 28.07.1994 № 404, рапорту про затримання ОСОБА_9 .

Крім того, сам затриманий ОСОБА_9 категорично заперечував взагалі будь-яку причетність до участі в акціях протесту та пояснив, що разом зі своїми товаришами перебував на місці указаних подій вже після їх закінчення.

Таким чином, у матеріалах провадження будь-яких доказів про причетність ОСОБА_9 до участі в указаних подіях не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

Вивчивши та оцінивши зібрані докази, достовірно знаючи про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави, передбачені ч. 1 ст. 276 КПК України, необхідні для повідомлення про підозру ОСОБА_9 , вказана особа затримана всупереч вимог ч. 1 ст. 208 КПК України не на місці вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення, і достатніх доказів для її підозри не має, процесуальний керівник, користуючись повноваженнями прокурора у кримінальному процесі, не вжив передбачених законом заходів до перевірки правомірності затримання ОСОБА_9 , поновлення його конституційних прав.

У подальшому, процесуальний керівник 24.01.2014 близько 17 год., за відсутності законних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_9 , погодив та підписав завідомо неправдивий документ - повідомлення про підозру, надавши йому статусу офіційного документа, який засвідчив факт, що має юридичне значення, а саме притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, яких останній не вчиняв, і передав його для виконання слідчим.

Після цього, ОСОБА_8 , зловживаючи владою та своїм службовим становищем, 24.01.2014 близько 17 години 40 хвилин, у приміщенні Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, доводячи до кінця злочинний умисел, спрямований на притягнення завідомо невинного ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, у порядку ч. 1 ст. 278 КПК України, особисто вручив останньому завідомо неправдиве письмове повідомлення про його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, тобто, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, притягнув останнього до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, чим створив умови для обмеження фізичної свободи.

ОСОБА_8 , продовжуючи досудове розслідування кримінального провадження № 0000308, 25.01.2014, знаходячись у приміщенні Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, розташованому в м. Черкаси по вул. Грибоєдова, 63, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою обрання завідомо невинним учасникам мирної громадської акції «Євромайдан» запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, достовірно знаючи, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_9 немає, оскільки він затриманий всупереч вимог ч. 1 ст. 208 КПК України та незаконно повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, використовуючи протокол про затримання та погоджене повідомлення про підозру, за відсутності інших достатніх, належних та допустимих доказів для підозри у вчиненні масових заворушень, блокуванні будівлі, що забезпечує діяльність органів державної влади, а також за відсутності підстав та ризиків, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, склав та підписав клопотання до Соснівського районного суду міста Черкаси Черкаської області про обрання завідомо невинному підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, у клопотанні ОСОБА_8 безпідставно та надумано вказав завідомо неправдиві відомості про те, що вина ОСОБА_9 повністю підтверджується зібраними доказами, а також те, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та може впливати на свідків, може вчинити інше правопорушення, безпосередньо підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тобто вчинив службове підроблення.

Після цього, ОСОБА_8 надав вказане клопотання, яке містило завідомо неправдиві відомості, для погодження процесуальному керівнику, який у свою чергу, ознайомився із матеріалами кримінального провадження № 0000308 за підозрою ОСОБА_9 у організації та вчиненні масових заворушень, блокуванні та захопленні будівлі Черкаської обласної державної адміністрації у місті Черкаси за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, та підготовленим клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо нього у вигляді тримання під вартою.

Оцінивши зібрані докази, процесуальний керівник, 25.01.2014 погодив клопотання до Соснівського районного суду м. Черкаси про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підписавши його і завіривши печаткою прокуратури міста Черкаси, надав слідчому ОСОБА_8 для виконання.

Після цього, ОСОБА_8 25.01.2014, доводячи до кінця злочинний намір, спрямований на обрання завідомо невинному ОСОБА_9 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності підстав, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 177 КПК України, передав клопотання із додатками на розгляд до Соснівського районного суду міста Черкаси для розгляду по суті.

У подальшому 25.01.2014 слідчий суддя Соснівського районного суду міста Черкаси, розглянувши у судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 , заслухавши пояснення прокурора та слідчого ОСОБА_8 , який підтримав складене ним завідомо неправдиве клопотання, доводив в суді необхідність застосування щодо підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу і просив задовольнити його, оглянувши додані матеріали кримінального провадження - протоколи затримання, повідомлення про підозру, - постановив ухвалу про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Цього ж дня, 25.01.2014 вказану ухвалу слідчий суддя направив для виконання до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в області, прокуратури міста Черкаси, СІЗО УДПтС України в області.

Вищевказані дії ОСОБА_8 створили умови для незаконного тримання під вартою ОСОБА_9 , завдали істотної шкоди охоронюваним законом його правам та інтересам, що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 29, 59, 63 Конституції України, знайшли широке висвітлення у вітчизняних та іноземних засобах масової інформації, в мережі Інтернет, набули широкого резонансу, викликали глибоке обурення громадян України та міжнародної спільноти, що призвело до підриву авторитету та престижу усієї системи судових і правоохоронних органів України загалом.

На підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2014, ОСОБА_9 незаконно утримувався під вартою у Черкаському СІЗО до 12.02.2014, до зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

За наслідками розслідування кримінального провадження № 0000308 від 23.01.2014 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України, прокурором прокуратури міста Черкаси прийнято рішення від 19.05.2014 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування достовірно встановлено непричетність вказаної особи до інкримінованих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України.

Описаними вище протиправними діями співробітника правоохоронного органу ОСОБА_8 завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_9 , що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 29, 59, 63 Конституції України, які знайшли широке висвітлення у вітчизняних та іноземних засобах масової інформації, в мережі Інтернет, набули широкого резонансу, викликали глибоке обурення громадян України та міжнародної спільноти, що призвело до підриву авторитету та престижу усієї системи правоохоронних органів України загалом та органів прокуратури зокрема як в Україні, так і за її межами.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані: за ч. 1 ст. 364 КК України, як зловживання службовою особою владою, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи інших фізичних осіб, використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам; за ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; за ч. 2 ст. 372 КК України, як притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, а також поєднане з іншою фальсифікацією.

За наслідком розгляду кримінального провадження, вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 виправдано за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України. Зокрема визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що перед судом не доведено те, що на час затримання потерпілого ОСОБА_9 , повідомлення йому про підозру, складення клопотання про обрання йому запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_8 , як слідчий, завідомо знав про його невинуватість і про те, що офіційні документи містили завідомо неправдиві відомості про вчинення потерпілим ОСОБА_9 злочину.

Недоведено тих обставин, що обвинуваченому ОСОБА_8 достеменно було відомо про невинуватість потерпілого ОСОБА_9 і він діяв з прямим умислом на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного потерпілого і на службове підроблення, тобто про недоведеність пред`явленого обвинувачення у вчиненні цих злочинів.

Також, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані, як злочин, передбачений ч.1 ст. 364 КК України, а саме зловживання службовою особою владою, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи інших фізичних осіб, використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам.

При цьому згідно з приміткою 3 до вказаної статті істотною вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, на час судового провадження передбачений ст. 364 КК України злочин належить до злочинів із матеріальним складом і вважається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка виражається у завданні матеріальних збитків у певних розмірах.

За висновком суду першої інстанції, оскільки істотної шкоди у вигляді настання матеріальних збитків, які в сто і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, від дій чи бездіяльності ОСОБА_8 не наступило, то в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 372 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 364 КК України - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, зі штрафом 4250 грн. (250 НМДГ); за ч. 1 ст. 366 КК України - 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 372 КК України - 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого більш суворим, остаточно визначити до відбуття покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, зі штрафом 4250 грн.

На підставі ст. 54 КК України позбавити його спеціального звання - капітан міліції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, на думку сторони обвинувачення, суд першої інстанції вимоги закону щодо ухвалення вироку не виконав, мотивував своє рішення на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки, не вказавши конкретно чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, не в повній мірі дослідив та надав оцінку доказам обвинувачення.

В основу виправдання ОСОБА_8 суд фактично поклав показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що на час повідомлення потерпілого ОСОБА_9 про підозру та направлення до суду клопотання про обрання їм міри запобіжного заходу були наявні достатні підстави для притягнення вказаних осіб до кримінальної відповідальності.

Взявши вказані показання за основу, суд визнав їх достовірними, переконливими та достатніми для виправдання особи, однак не надав належну правову оцінку іншим доказам в їх сукупності, не врахував письмові документи та показання працівників міліції, які були досліджені в суді.

Суд взяв до уваги, як визначальні показання свідків - прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на цей час притягнуто до кримінальної відповідальності та кримінальні провадження стосовно них розглядаються судами. Проте, вказані показання необхідно оцінювати критично, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вказані особи притягнуті до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення.

Натомість суд в вироку формально констатував факт надання оцінки зібраним у ході судового розгляду доказам без посилання на конкретні докази та мотиви прийнятого рішення.

Так, як вбачається із судового рішення, суд лише перелічив письмові докази, пославшись на їх назву без проведення аналізу їх змісту.

Суд першої інстанції упереджено дослідив матеріали кримінального провадження, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передчасно побудувавши своє рішення на суперечливих та не перевірених у порядку, передбаченому чинним КПК України, доказах.

При ухваленні рішення про виправдання ОСОБА_8 враховано фактично доводи сторони захисту та залишено без належної уваги процесуальні документи досудового та судового слідства, показання свідків та інші письмові матеріали кримінального провадження, безпідставно взято до уваги одні та відкинуто інші докази, а висновки зроблено без дотримання вимог ст. 370 КПК України щодо всебічного, повного та об`єктивного їх дослідження.

Крім того, як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 94, 370, 374 КПК України щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. ст. 94, 370, 374 КК України не дав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 про те, що він не брав участі в акції протесу. Ці свідчення судом у вироку взагалі не відображено, при цьому, наведено лише показання потерпілого в частині, яка свідчить на користь обвинуваченого, решта показань залишилася поза увагою суду, без викладення мотивів, з яких взято за основу лише частину з них, а іншу частину не наведено взагалі.

Водночас не враховані судом показання потерпілого спростовують його висновки про недоведеність обвинувачення у тому, що потерпілий затриманий не під час вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення.

Зокрема у вироку судом взагалі не відображено та не проаналізовано відомості, повідомлені потерпілим, зокрема, щодо обставин його затримання (часу затримання), перебування за межами м. Черкаси до приїзду в місто (місце, час, особи, з якими був потерпілий), звільнення з під варти, перебування у слідчому ізоляторі, обрання запобіжного заходу, а також відсутність серед вилучених речей у ОСОБА_9 будь - яких предметів вчинення можливих злочинів.

Поза увагою суду залишилися показання потерпілого, що він разом зі знайомими близько до 23 год. були у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого на автомобілі поїхали в с. Вергуни , а потім - до м. Черкаси в клуб. Вони підійшли до площі та були затримані працівниками правоохоронного органу. Потерпілий після затримання слідчому вказували на непричетність до подій, які відбувалися біля Черкаської обласної державної адміністрації (далі - ЧОДА) і що в той час вони були в іншому місці.

Окрім того, суд взагалі проігнорував показання потерпілого з приводу того, що він ( ОСОБА_9 ) після затримання категорично заперечував свою причетність до протиправних дій та присутність на місці подій біля ЧОДА, про що повідомляв слідчого ОСОБА_8 (звукозапис судового засідання за 17.03.2016, звукова доріжка 00:00:31-00:05:58). Однак, саме ці свідчення потерпілого, які спростовують наявність підстав для його затримання, судом не взято до уваги.

Також суд неточно, неповно та непослідовно виклав показання свідків, допитаних в суді, які мають істотне значення для кримінального провадження, зокрема, ОСОБА_10 (в частині надання показань ОСОБА_9 щодо непричетності до вчинення злочинів; складання та підписання процесуальних документів щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності), ОСОБА_11 (в частині того, що він не був безпосередньо очевидцем подій за участю протестувальників, їх затримання; переліку доказів, на підставі яких прийнято рішення про притягнення особи до кримінальної відповідальності), ОСОБА_12 (в частині обставин фактичного затримання ОСОБА_9 ; проведення впізнання затримання осіб), ОСОБА_13 (в частині того, що ОСОБА_9 перебував разом з ОСОБА_14 та іншими особами в день подій в кафе близько до 23 год.).

Вказані показання безпідставно не взяті судом до уваги, їм не надана належна правова оцінка, вони не відображені у вироку, при цьому, судом не наведено будь-яких належних і достатніх мотивів відкидання вказаної частини доказів та прийняття до уваги іншої частини показань.

Суд не звернув увагу на важливі відомості, які посвідчують обставини, що мають значення для кримінального провадження що, в даному випадку, унеможливило ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Проте, суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_9 був затриманий без передбачених ст. 208 КПК України підстав, оскільки таке затримання відбулося не під час вчинення злочину, жоден очевидець, в тому числі потерпілий, після вчинення злочину або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події не вказували на те, що саме ця особа щойно вчинили злочин (під час особистого обшуку, при них не знайдено заборонених предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень чи знищення, пошкодження майна - палиці, кийки, битки, на тілі та одязі відсутні ознаки боротьби - садна, синці, подряпини, на одязі відсутні сліди запалювальної суміші чи води, крові, одяг був сухий та чистий, на місці події не виявлено жодного предмету, речі які б належали потерпілим або мали на собі їх сліди).

У свою чергу вказані послідові показання потерпілого підтверджено матеріалами досудового розслідування у кримінальних провадженнях, будь- яких доказів про причетність ОСОБА_9 до участі в указаних подіях на момент їх затримання, повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено, у зв`язку з чим кримінальні провадження закрито прокурором з реабілітуючих підстав.

Таким чином, суд першої інстанції, не врахував і вказані докази, надані стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження, під час ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Крім того, всупереч вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України суд упереджено підійшов до оцінки показань свідків - колишніх працівників батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області про те, що вони нікого з учасників мітингу, який мав місце 23.01.2014 біля будівлі ЧОДА, не затримували, однак написали рапорти про затримання найбільш активних учасників акції протесту.

Незважаючи на те, що показання вказаних свідків є важливими для прийняття законного та обгрунтованого рішення, суд в порушення ст.ст. 94, 374 КПК України не дав цим доказам належної оцінки, що свідчить про намагання уникнути у вироку формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість виправданої особи.

Рапорти, про які вказували колишні працівники БПС надано до суду, однак, суд вказавши на наявність у матеріалах кримінального провадження на момент повідомлення про підозру копій рапортів міліції про затримання близько 40 осіб за організацію та вчинення масових заворушень, блокування ЧОДА, не звернув уваги, що у жодному з них не йшлося про затримання ОСОБА_9 .

Знову ж таки, суд не відобразив у вироку та взагалі не надав будь-якої оцінки іншим доказам обвининувачення, які досліджені в ході судового розгляду: протокол впізнання потерпілого в ході досудового розслідування; протокол отримання тимчасового доступу до інформації (інформація про телефонні з`єднання), висновку за результатами службового розслідування щодо правомірності працівників правоохоронних органів; інформації, отриманої в порядку ст. 93 КПК України, із державних органів щодо перебування потерпілого ОСОБА_9 у ізоляторі тимчасового тримання, слідчому ізоляторі, його звільнення тощо.

Також в порушення вимог ст. 374 КПК України судом залишено без уваги дані відеозапису з камер спостереження з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на якому зафіксовано час перебування там потерпілих аж до 23 години 45 хв. 23.01.2014, що виключає можливість їх участі у акціях протесту. Цей відеозапис надано прокурором як доказ обвинувачення та переглянуто судом під час судового розгляду. Проте будь-якої оцінки вказаному доказу з точки зору належності та допустимості не надано та взагалі не відображено у вироку відомості про цей доказ.

Доводи прокурора про те, що вказаний відеозапис проігноровано органом досудового розслідування і прокурором при повідомленні ОСОБА_9 про підозру та направленні до суду клопотання про обрання їм міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту судом залишено без уваги.

Суд упереджено підійшов до оцінки рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 , де зазначено, про його причетність до вчинення суспільно небезпечних дій підтверджена дослідженими доказами: протоколом огляду місця події, показами свідків, відеозаписами та іншими матеріалами.

Проте суд, узявши до уваги як доказ невинуватості ОСОБА_8 ухвали судів про обрання та зміну міри запобіжного заходу, не навів у вироку будь-якого аналізу копій матеріалів судових справ щодо обрання запобіжного заходу потерпілим, які досліджувались у судовому засіданні, хоча зміст даних матеріалів має суттєве значення для прийняття рішення у справі, оскільки вбачається, що у цих справах докази вини потерпілого також відсутні, згідно з описом до клопотання про обрання запобіжного заходу додано лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копії повідомлення про підозру та протоколу допиту підозрюваного.

Про необ`єктивність та упередженість суду свідчить його помилкове твердження, що стороною обвинувачення не надано всіх доказів, які були досліджені слідчим суддею при обранні та зміні потерпілому запобіжного заходу, оскільки суду надано такі матеріали, а саме копії судової справи, які досліджені в суді.

Поза увагою суду залишилися достовірні дані, які надані прокурором як докази обвинувачення про те, що після завершення акції протесту 24.01.2014 було проведено 19 оглядів місця події і в жодному з них доказів, які б вказували на причетність потерпілого до злочину не знайдено, як і на те, що на потерпілого не вказував жоден очевидець, свідок чи потерпілий, як на особу, що вчинили злочин. Окрім цього, під час акцій протесту здійснювався відеозапис як камерами спостереження, журналістами, так і спеціалістами НДЕКЦ і на жодному відеозаписі потерпілі не зафіксовані. Інших доказів вини потерпілих не було.

Системний аналіз кримінального та кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що суд безпідставно, невмотивовано вказав про відсутність прямого умислу у ОСОБА_8 на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинних осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 в силу займаної посади (слідчий) та тривалого стажу роботи в правоохоронних органах мав змогу перевірити обставини та повинен був знати, що законних підстав для затримання ОСОБА_9 , повідомлення йому про підозру та обрання найсуворішого запобіжного заходу не має.

Так, інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності) і передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Хоча ці поняття і належать до однієї інтелектуальної сфери психічної діяльності, але вони є різними за своїм змістом.

Свідомість суспільно небезпечного характеру діяння містить у собі не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину, в тому числі значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості.

Передбачення означає, що у свідомості даної особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення тут носить конкретний характер. Особа має чітке уявлення про розвиток причинного зв`язку, тобто про те, що саме від її конкретного діяння настануть або можуть настати конкретні суспільно небезпечні наслідки.

Злочини з формальним складом визнаються закінченими з моменту вчинення діяння і не потребують настання і встановлення яких-небудь наслідків такого діяння. Структура цих складів злочинів така, що наслідки тут лежать за межами необхідних ознак об`єктивної сторони, а відтак, і складу злочину. Вже тому суб`єкт не може бажати їх настання. Проте ця обставина не виключає умисної вини. Інтелектуальна ознака умислу в цих випадках включає лише усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, ставлення до наслідків тут не виникає та й не може виникнути. А вольова ознака умислу обмежується бажанням вчинення конкретної дії чи бездіяльності.

За таких обставин суд, посилаючись у вироку на відсутність в обвинуваченого умислу на вчинення інкримінованих діянь, висловив власне тлумачення ставлення обвинуваченого до вчиненого, не врахувавши всі докази в сукупності та не надав їм належної правової оцінки.

Суд не врахував, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 взагалі відсутні докази його винуватості, а відтак слідчий ОСОБА_8 не міг надати оцінку будь-яким доказам через їх відсутність.

Отже, у вироку судом зроблено висновки, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а зроблені судом формулювання не узгоджується з вимогами чинного КПК України та свідчить про його намагання уникнути категоричних суджень при наданні оцінки доказам обвинувачення.

Також, суд не взяв до уваги той факт, що потерпілий ОСОБА_9 перебував біля території місця події та був затриманий не під час вчинення злочину, однак у своєму рішення вказав протилежне, пославшись на те, що потерпілий перебував на місці вчинення злочину та під час його вчинення. Відтак суд в порушення ст. 94, 337, 370 КПК України, замість надання оцінки доказів обвинувачення в сукупності з іншими матеріалами провадження, вийшов за межі наданих йому повноважень, та безпідставно, вдаючись до оцінки дій потерпілого ОСОБА_15 , фактично у своєму рішення констатував протиправність (злочинність) дії ОСОБА_9 , що є неприпустим.

Крім того, з вироку убачається, що судом допущено суперечності, які мають істотне значення для висновків суду. Так, в одному випадку суд вказує, що всі допитані працівники міліції підтвердили факти написання ними рапортів про події, що відбувалися біля ЧОДА (аркуш 17 вироку), але в іншому випадку - вказує, що деякі з них не пригадали написання таких рапортів (аркуш 11-12 вироку).

До того ж, суд першої інстанції вказав, що відкидає частину висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, проте вказані судження не ґрунтуються на нормах процесуального закону, оскільки КПК України не передбачено можливості суду „відкинути з висунутого обвинувачення частину.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не вказав підставу його виправдання з урахуванням вимог ст. 373 КПК України. Крім того, суд при ухваленні виправдувального вироку не послався на положення ст. 284 КПК України.

Недотримання судом указаних вище положень вимог кримінального процесуального закону зумовило також неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 372 КК України.

Крім того, під час підготовки апеляційної скарги на вирок щодо ОСОБА_8 прокурором з метою отримання копій звукозаписів судових в порядку в порядку ч. 5 ст. 107 КПК України направлено запит до суду.

За результатами вивчення змісту направлених звукозаписів судових засідань, зроблених за допомогою технічних засобів, установлена відсутність звукозаписів судових засідань за 26.02.2020, 18.03.2020, 23.04.2020, 21.05.2020, 01.07.2020, 05.08.2020, 01.10.2020, 29.10.2020, 02.11.2020. Окрім цього, звукозапис судового засідання за 01.02.2016 є неякісними, оскільки під час його відтворення не можливо прослухати зміст засідання та установити, які обставини досліджувалися у ході судового розгляду.

Враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відсутність належного аналізу всіх доказів, упередженість при їх оцінці, висновки суду вказують на незаконність ухваленого рішення стосовно ОСОБА_8 .

У зв`язку з наведеним, вирок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України не ґрунтується на законі, а тому підлягає скасуванню з наведених вище підстав.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обґрунтовуючи свою позицію щодо безпідставності апеляційної скарги просить її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції, оскільки він є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін; дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Колегія суддів вважає, що районний суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 .

Так, на думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України, доводиться зібраними по справі доказами - матеріалами кримінального провадження №0000085, які надані суду, зокрема:

-витягом з кримінального провадження № 0000039, згідно якого під час проведення прокуратурою Черкаської області досудового розслідування в кримінальному провадженні від 24.02.2014 за ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 371, ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 372, ч. 1 ст. 375 КК України встановлено, що ОСОБА_8 , будучи слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Придніпровського РВ в райвідділі міліції по вул. Грибоєдова. 63 у м. Черкаси, 24.01.2014 та 25.01.2014 незаконно підготував повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 (Том 1 а.м.к.п. 1-2);

-копією заяви потерпілого ОСОБА_9 від 20.03.2014, в якій ОСОБА_9 повідомив про те, що 24.01.2014 близько 01-00 год. був затриманий працівниками міліції та доставлений до Соснівського райвідділу, в результаті чого відносно нього була сфабрикована кримінальна справа (Том 2 а.м.к.п. 15);

-копією протоколу огляду від 15.05.2014, згідно якого при огляді відеозапису з камер спостереження розважального закладу «Клуб Нічка» серед відвідувачів ідентифіковано потерпілого ОСОБА_9 , який перебував в даному закладі о 23-45 год. 23.01.2014 (Том 2 а.м.к.п. 44-45);

-копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.01.2014, яким зафіксовано затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України (Том 4 а.м.к.п. 1-2);

-копією повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 24.01.2014 за ч. 2 ст. 341, ч. 1 ст. 294 КК України, вручене слідчим ОСОБА_8 (Том 4 а.м.к.п. 3-4);

- копією клопотання про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 25.04.2014, з якого вбачається що зазначене клопотання подане слідчим ОСОБА_8 (Том 4 а.м.к.п. 11-12);

-копією ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2014 про обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (Том 4 а.м.к.п. 13);

-копією клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності від 17.02.2014 (Том 4 а.м.к.п. 14-16);

-копією постанови прокурора про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 від 19.05.2014 (Том 4 а.м.к.п. 17);

-копіями протоколів огляду місця події від 24.01.2014, згідно яких оглянуто приміщення Черкаської обласної державної адміністрації та виявлено пошкодження (Том 4 а.м.к.п. 18-124);

-копіями рапортів інспекторів міліції від 24.01.2014 щодо подій, що мали місце біля приміщення Черкаської обласної державної адміністрації (Том 4 а.м.к.п. 125-161);

-копією ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2014, якою надано дозвіл на тимчасовий доступ до клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 (Том 4 а.м.к.п. 164-165);

-описом речей і документів від 26.09.2014, згідно якого серед інших матеріалів були вилучені матеріали справи про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 (Том 4 с.м.к.п. 169-171);

-копією ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2014, якою відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (Том 5 а.м.к.п. 61-63);

-копією ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 18.02.2014, якою закрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу від 25.01.2014 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 (Том 5 а.м.к.п. 65);

-витягом з наказу № 360о/с від 27.12.2013, яким ОСОБА_8 призначено слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України з 20.12.2013 (Том 6 а.м.к.п.8);

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 ;

- показаннями свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 .

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, та виправдав його у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення, а також обґрунтовано визнав останнього невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України, і виправдав його за недоведеністю вчинення ним даних кримінальних правопорушень.

Цей висновок суду ґрунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , під час розгляду справи місцевим судом вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав, зазначивши про те, що незаконних вказівок не виконував, діяв згідно з вимогами кримінально-процесуального кодексу України.

Вказане твердження не було спростовано стороною обвинувачення, не здобуто і під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

Також, на думку колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано виключено з висунутого ОСОБА_8 обвинувачення ту частину, яка стосується тверджень про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 без достатніх на те підстав і на виконання незаконних вказівок.

Під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 районним судом, встановлено відсутність даних про те, що останній виконував чиїсь незаконні вказівки, накази чи розпорядження про переслідування невинних учасників акції протесту та штучне створення доказів для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини узгоджуються також з показами свідків допитаних під час розгляду в суді першої інстанції, покази яких наведені у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції.

Місцевим судом на підставі об`єктивно та всебічно досліджених доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та аналізу об`єктивної і суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України, зроблено вірний висновок про те, що органами досудового розслідування не доведено наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невиннуватого і на службове підроблення, що в даному випадку виключає його кримінальну відповідальність.

Вказані обставини підтверджуються протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.01.2014, яким зафіксовано затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України; копією повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 24.01.2014 за ч. 2 ст. 341, ч. 1 ст. 294 КК України; копією клопотання про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 25.04.2014; копією ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2014 про обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції всупереч вимог ст. ст. 94, 370, 374 КК України не дав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 про те, що він не брав участі в акції протесту, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з показів останнього убачається, що він з іншими особами після 23.00 години перебував поблизу ЧОДА, та хоча він і зазначав про те, що він не причетний до вказаних подій, проте, на той час у органу досудового розслідування були докази для пред`явлення підозри. Про вказане свідчить також і рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу. Водночас, відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про направленійсть умислу ОСОБА_8 саме на притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності.

Апеляційні доводи прокурора про те, що поза увагою суду залишилися показання потерпілого, що він разом зі знайомими близько до 23 год. були у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого на автомобілі поїхали в с. Вергуни , а потім - до м. Черкаси в клуб. Вони підійшли до площі та були затримані працівниками правоохоронного органу. Потерпілий після затримання слідчому вказували на непричетність до подій, які відбувалися біля Черкаської обласної державної адміністрації (далі - ЧОДА) і що в той час вони були в іншому місці. Проте, навпаки вказані покази підтверджують перебування ОСОБА_9 поблизу ЧОДА, а саме на перехресті вул. Дашковича та бул. Шевченка, де його та ще трьох осіб затримали працівники поліції.

Таким чином, докази причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення були предметом дослідження слідчим суддею та апеляційним судом при обранні та зміні запобіжного заходу. Клопотання про обрання та зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 задовольнялося, а тому суду було доведено про наявність на той час обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

Також посилання на те, що суд упереджено підійшов до оцінки показань свідків (колишніх працівників батальйону патрульної служби УМВС України в Черкаській області) про те, що вони нікого з учасників мітингу, який мав місце 23.01.2014 біля будівлі ЧОДА, не затримували, однак написали рапорти про затримання найбільш активних учасників акції протесту, не заслуговують на увагу, оскільки покази вказаних осіб навпаки підтвердили наявність рапортів у матеріалах кримінальних проваджень, а отже і відповідно правових підстав для органу досудового розслідування для прийняття відповідних рішень.

Наведене в сукупності з показаннями свідків, спростовують позицію органу досудового розслідування про наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Так, злочин передбачений ст. 364 КК України, належить до злочинів із матеріальним складом і вважається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка виражається у завданні матеріальних збитків у певних розмірах.

Згідно з п. 3 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Проте, ні письмовими доказами у кримінальному провадженні, ні показаннями свідків, які були належно оцінені судом, не було доведено, щоб діями ОСОБА_8 було завдано будь-яких матеріальних збитків ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурора зазначено про упередженість місцевого суду при оцінці показань свідків - прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки їх притягнуто до кримінальної відповідальності та кримінальні провадження стосовно них розглядаються судами, проте, такі доводи, на думку колегії суддів, є безпідставними і необгрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази на підтвердження вказаних доводів та відсутні обвинувальні вироки відносно вказаних осіб, які вступили в законну силу,а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд безпідставно вказав про відсутність прямого умислу у ОСОБА_8 на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинуватої особи, проте, вказані обставини були предметом належної перевірки судом першої інстанції, який прийшов до правильного висновоку про недоведеність, що обвинуваченому ОСОБА_8 достеменно було відомо про невинуватість потерпілого та він діяв з прямим умислом на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинуватого і на службове підроблення, тобто про недоведеність пред`явленого обвинувачення у вчиненні цих злочинів ОСОБА_8 належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції при постановленні виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 в повному обсязі дотримався вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, підстав для його скасування та постановлення обвинувального вироку, як про те просить прокурор апеляційним судом не встановлено.

Також, за результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 22, 94, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані докази, дав їм належну оцінку у вироку та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 372 КК України, та відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався, і на підставі яких неможливо постановити обвинувальний вирок.

Істотних порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального Закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, як того просить апелянт, колегією суддів не встановлено.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що відсутні звукозаписи судових засідань за 26.02.2020, 18.03.2020, 23.04.2020, 21.05.2020, 01.07.2020, 05.08.2020, 01.10.2020, 29.10.2020, 02.11.2020. Окрім цього, звукозапис судового засідання за 01.02.2016 є неякісним, то колегія суддів знаходить їх безпідставними.

Так дослідженням матеріалів провадження встановлено, що звукозаписи судових засідань Соснівського районного суду м. Черкас під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за 26.02.2020, 18.03.2020, 05.08.2020, 01.10.2020, 29.10.2020, 02.11.2020 наявні у матеріалах справи згідно опису (Т -3).

Звукозапис судових засідань за 23.04.2020, 21.05.2020, 01.07.2020 в матеріалах провадження дійсно відсутній, проте відповідно до довідок у вказані дати судове засідання не проводилося з об`єктивних причин (Т -2 а.м.к.п. 209,232,234).

Щодо неякісного звукозапису судового засідання за 01.02.2016, то колегія суддів зазначає, що судове провадження в суді першої інстанції фіксувалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, під час судового засідання вівся журнал судового засідання. До матеріалів провадження додано журнал судового засідання. Як убачається з даного журналу судового засідання, 01.02.2016 судом було виконано вимоги ст..ст. 342-345 КПК України, зокрема роз`яснено право відводу, оголошення обвинувального акту, тощо.

Виходячи з вказаних обставин, колегія суддів вважає, що неякісний звукозапис судового засідання за 01.02.2016 не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення у даному кримінальному провадженні, а тому не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення, а саме виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_8 , не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення є обґрунтованим та вмотивованим, оскільки воно ухвалене на підставі безпосередньо об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст. 409, 410, 411, 412, 413, 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового обвинувального вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року, стосовно ОСОБА_8 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4