КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/53/19
Провадження № 1-кп/534/91/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2022 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суду Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_7
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001272 від 19.11.2018 щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
До Комсомольського міського суду Полтавської області після скасування вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.04.2019 та ухвали Полтавського апеляційного суду від 30.09.2020 постановою Верховного суду від 07.12.2021 на новий розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001272 від 19.11.2018 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Аргументуючи внесене клопотання та зазначаючи про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурор наполягав на застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурором наголошено, що обвинувачений неодноразово судимий, тому існують обґрунтовані ризики щодо продовження вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та перешкоджання кримінальному провадженню шляхом неприбуття до суду, оскільки вчинив кримінальне правопорушення за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до шести та семи років.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 проти клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_5 з під варти негайно, посилаючись на те, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без клопотання прокурора та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування суперечить вимогам частин першої та другої ст. 29 Конституції України.
ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні з приводу зазначеного клопотання захисника покладався на розсуд суду.
З`ясувавши правові позиції учасників судового провадження, суд зауважує про наступне.
У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
За змістом ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.
Клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 найсуворішого виду запобіжного заходу вмотивовано прокурором можливістю останнього з метою уникнення відповідальності переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Суд погоджується із наведеними прокурором обґрунтуваннями наявності ризиків щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватись від суду та щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.
Як убачається з матеріалів справи і це підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, законного джерела існування не має, суспільно-корисною діяльністю не займається, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності.
Вирішуючи питання продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.
Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості застосування до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Зазначені обставини дають можливість дійти висновку про наявність достатніх підстав вважати, що ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень знайшов своє підтвердження.
Разом із тим, встановлені в судовому засіданні обставини та характеристики особи обвинуваченого, у своїй сукупності дають суду підстави дійти висновку, що обвинувачений в подальшому може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неприбуття у судові засідання.
Оцінивши всі обставини в їх сукупності, враховуючи, відсутність у ОСОБА_4 позитивних характеристик та доброї репутації, постійного місця роботи та стабільного законного джерела доходів, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню. Лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.
Вік обвинуваченого, його стан здоров`я, сімейне та матеріальне становище не дає підстав для незастосування до нього такого запобіжного заходу.
Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_5 з під варти негайно, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.12.2021 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишили під вартою до вирішення судом першої інстанції питання щодо обрання їм запобіжного заходу, але на строк не більше ніж 60 днів, тобто до 04.02.2022.
В судовому засіданні 01.02.2022 прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 заявлено не було, а у випадку задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 ОСОБА_7 , суд першої інстанції не законно та всупереч КПК України взяв би на себе повноваження щодо перегляду судових рішень Верховного Суду.

Враховуючи зазначене та те, що коли суд за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання залишення під вартою, продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції та фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності й безсторонності судової влади, а продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості вищезазначених підстав для їх застосування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України.

Таким чином, з урахуванням зазначеного та у зв`язку з відсутністю письмового клопотання прокурора, поданого саме у порядку, передбаченому ст. 184 КПК (глава 18 КПК), у суду відсутні обґрунтовані підстави для вирішення питання щодо залишення ОСОБА_5 під вартою, а також відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_9 з під варти негайно, оскільки обраний строк запобіжного заходу за постановою Верховного Суду від 07.12.2021 не сплинув.

На підставі викладеного та керуючись ст.176,177,182,183 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Строк дії ухвали закінчується 01 квітня 2022 року.
В клопотанні захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_5 з під варти негайно в залі суду відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду. протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1