Справа № 204/2109/21
Провадження № 1-кп/204/404/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000020 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , 1998 року народження, строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час виникла необхідність у продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що дає підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. У разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останньому можуть бути відомі їх анкетні данні та адреси проживання. 11.10.2017 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 28.07.2020 року звільнений з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання. 11.01.2021 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я особи та у сфері власності, тому є ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування жодного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаному ризику, оскільки більш м`які запобіжні заходи нададуть обвинуваченому можливість перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник ОСОБА_5 , заперечувала проти клопотання прокурора, але оскільки її підзахисний відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, то на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив вирішити питання про запобіжний захід на розсуд суду.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 січня 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд також зазначає наступне:

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про нестійкість його соціальних зав`язків та дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Таким чином, оскільки на цей час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжких умисних кримінальних правопорушень, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011року, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо особи свідків, які ще не допитаний, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі.
Крім того, в судовому засіданні 04.06.2021 року, обвинувачений поводився зухвало, проявляючи неповагу до потерплого та намагаючись здійснити психологічний тиск на останнього. При цьому, на неодноразові зауваження головуючого не реагував, та продовжував порушувати порядок у судовому засіданні.
Також, в судовому засіданні 10.12.2021 року, під час допиту свідка ОСОБА_7 , виражався нецензурною лайкою в його бік. На зауваження головуючого не звертав уваги, більш того повідомив, що йому все одно на ці зауваження та продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, що свідчить про намагання здійснити психологічний тиск на свідка та потерпілого.
У випадку зміни запобіжного заходу, обвинувачений може впливати на свідків та потерпілого з метою змусити їх змінити свої покази в судовому засіданні, щоб уникнути відповідальності за вчинене, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.
Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то даний ризик продовжує існувати, оскільки обвинувачений 11.10.2017 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, 28.07.2020 року звільнений з Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання. 11.01.2021 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я особи та у сфері власності.
Крім того, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2021 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході відпала, судом не встановлено.
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_6 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Тому, на даний час продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178,183,197,331,369,371,372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 лютого 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1