Справа №581/778/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/533/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Службова недбалість
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 12.01.2021 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою освітою, одруженого, працюючого директором КП «Житлово-комунальне господарство «Липоводолинське», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 12.01.2021 року, скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Даною ухвалою ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6280 грн процесуальних витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що суд матеріали кримінального провадження дослідив неповноцінно та в його діях взагалі відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України.

Звертав увагу, що з даними матеріалами кримінального провадження пов`язана справа № 920/1258/17, за наслідками розгляду якої Господарський суд Сумської області зобов`язав КП «ЖКГ «Липоводолинське» сплатити на користь місцевого бюджету Липоводолинської селищної ради 107 161, 32 грн збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства України. Тобто, суд встановив, що навколишньому середовищу було завдано шкоди саме у розмірі 107 161, 32 грн і саме внаслідок неправомірної діяльності комунального підприємства, яке фактично і визнано винним. При цьому, жодних рішень щодо можливого притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб комунального господарства суд не приймав. Водночас в даному провадженні органи досудового розслідування звинувачують його ОСОБА_8 у вчиненні злочину, як директора цього підприємства.

Апелянт стверджував, що в основу пред`явленого обвинувачення має бути вказана шкода, завдана діями обвинуваченого, адже у примітці 3 до ст. 364 КК України зазначено, що істотною шкодою у даному випадку вважається така шкода, яка в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідно до п.5 Перехідних положень Податкового кодексу України у такому разі необхідно застосувати розмір соціальної пільги, яка станом на момент завдання шкоди навколишньому середовищу складала 609 грн, тобто необхідний мінімум для кваліфікації діяння за ознаками даного правопорушення складає 60 900 грн. Водночас, орган досудового слідства та суд залишили поза увагою ту обставину, що у 2015 році для Сумської області рентна плата за спеціальне використання підземних вод складала 48,94 грн. Відповідно до ч.7 ст. 255 Податкового кодексу України обчислення рентної плати за спеціальне використання підземних вод застосовується з коефіцієнтом 0,3 для житлово-комунальних підприємств. При проведенні розрахунку розміру збитків було враховано розмір аналогічний ставці рентної плати станом на 2016 рік у розмірі 68,35 грн/100 м куб. (тобто ставка, яка діяла і не в момент завдання шкоди і ні в момент проведення перевірки). З огляду на викладене, апелянт переконаний, що розмір рентної плати істотно впливає на розрахунок розміру завданої шкоди. Ні досудовим слідством ні судом не було встановлено того, яка саме шкода була нанесена навколишньому середовищу, так як в основу вихідних даних при розрахунку шкоди були взяті цифри станом не на момент спричинення шкоди, а на момент виявлення порушень у діяльності підприємства.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 19/119/11-3/20е саме бюджету КП «ЖКГ «Липоводолинське» було завдано матеріальної шкоди, тоді як в обвинувальному акті вказано, що шкода завдана державі.

На думку апелянта, залишилось не з`ясованими причини застосування експертом упереджено-вибіркових вихідних даних для проведення розрахунків.

Крім цього, апелянт звертав увагу і на те, що на момент складення акту перевірки представники ДЕІ заповнили акт, форма якого скасована, а тому прийняття цього акту як доказу є безпідставним. Крім цього, працівники ДЕІ допитувались з тих питань, які значення для кримінального провадження немають.

Апелянт просив врахувати висновки Верховного Суду у справі № 752/18401/15-к (рішення від 17.04.2019 року) де йдеться про те, що відповідальність за ст. 367 КК України настає лише у разі, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи. Водночас твердження сторони обвинувачення про те, що керівник несе відповідальність за всі прорахунки у діяльності ввіреного підприємства, є припущеннями. Вказував, що в його посадових обов`язках немає того, що він має вчасно отримувати дозвіл на спец водокористування або ж припинити діяльність підприємства у випадку відсутності такого дозволу.

Зауважував, що в ході досудового слідства не досліджувалась можливість фактичного припинення постачання питної води, що призвело б до набагато гірших наслідків, а його ОСОБА_8 , незважаючи на майже двократний термін минулих строків давності, органи досудового розслідування притягують до відповідальності.

Не зважаючи на вказане, суд не дослідив наявність чи відсутність в його діях складу злочину виніс ухвалу про закриття кримінального провадження і поклав на нього обов`язок відшкодувати процесуальні витрати в сумі 6280 грн тоді як йому і так приходиться нести ряд витрат по забезпеченню своєї явки в суд.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції займаючи посаду директора КП «ЖКГ «Липоводолинське» та будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, та будучи відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовою особою, ОСОБА_8 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, допустив у період із 01.01.2015 року по 23.06.2015 року здійснення КП «ЖКГ «Липоводолинське» водокористування без спеціального дозволу, чим завдав збитків на 107161 грн та спричинив істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, вчинивши своїми діями службову недбалість.

12.01.2021 року прокурор групи прокурорів ОСОБА_9 через канцелярію суду звернувся з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

12.01.2021 року ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу підтримав, просив ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 12.01.2021 року, скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, представника потерпілого ОСОБА_7 , який щодо вирішення апеляційної скарги, поклався на розсуд суду, позицію прокурора ОСОБА_6 яка проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечили, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_10 не погоджувався з ухвалою суду першої інстанції в частині того, що суд хоч і закрив кримінальне провадження відносно нього згідно ст. 49 КК України, однак фактично визнав його винним і поклав на нього обов`язок відшкодувати процесуальні витрати в сумі 6280 грн. з чим він не погоджується, а тому, вважав, судове рішення незаконним і просив скасувати з призначенням в суді першої інстанції нового судового розгляду.

У відповідь на вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к (провадження № 51-6463км19).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлено судом першої інстанції, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України злочин, який інкримінований ОСОБА_8 , було вчинено у період із 01.01.2015 року по 23.06.2015 року. На час його вчинення він відносився до злочинів невеликої тяжкості та карався штрафом від 250 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або обмеженням волі на строк до 3 років. На час розгляду справи в суді першої інстанції вказаний злочин вже став відноситись до нетяжкого злочину, оскільки карається штрафом від 2000 до 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або обмеженням волі на строк до 3 років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2021 року прокурор ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Як слідує з журналу судового засідання розглядаючи вказане клопотання суд вислухав думки учасників справи в якій: прокурор повідомив суду, що клопотання підтримує, просить його задовольнити, представник потерпілого ОСОБА_7 поклався на розсуд суду, обвинувачений ОСОБА_8 спочатку також щодо вирішення цього клопотання поклався на розсуду суду, а після того як суд роз`яснив йому суть клопотання, то проти заявленого клопотання прокурора не заперечив. Вказане узгоджується з матеріалами спарви, оскільки стало перевіркою в ході вивчення колегією суддів матеріалів справи, зокрема звукозапису судового засідання від 12.01.2021 року (а.с. 294).

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що обвинуваченого ОСОБА_8 слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження відносно нього слід закрити, оскільки було встановлено, що на момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_8 передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за цей злочин сплинув та він не заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо закриття провадження у справі і звільнення його від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що за наявності таких обставин і враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 погоджувався на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому суд правомірно задовольнив клопотання прокурора і жодних підстав відмовляти в звільненні особи від кримінальної відповідальності у суду першої інстанції не було.

Також суд правильно вирішив і питання розподілу процесуальних витрат, що узгоджується зі ст. 124 КПК України та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, де йдеться, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , вимоги якого зводяться до скасування рішення суду першої інстанції з призначенням в цьому суді нового судового розгляду, оскільки в ході розгляду клопотання прокурора про закриття провадження у справі зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, останній проти його задоволення не заперечував.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого щодо скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції виходячи з такого :

Так, відповідно до приписів частини першої статті 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок без змін; змінити вирок; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати вирок і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За приписами статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, відповідно до частини другої вказаної статті судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого (крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу) або прокурора (крім випадків, коли його участь не є обов`язковою); судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Статтею 415 КПК України визначено підстави (вичерпний перелік) для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, зокрема такі:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Отже, виходячи з приписів статті 415 КПК України лише неповнота судового розгляду не є підставою для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Також відповідно до правової позиції ВССУ яка наведена у відповідному Узагальненні (лист від 1 січня 2017 року) лише за наявності визначених статтею 415 КПК України підстав суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок, має право призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, не ухвалюючи нового вироку. Інших правових підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції КПК України не передбачає.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що апеляційні вимоги обвинуваченого не містять законних підстав, викладених відповідно до ст.415 КПК України для скасування вироку та призначення нового судового розгляду.

Доводи ж апеляційної скарги обвинуваченого про його невизнання ним вини у інкримінованому злочині та його невинуватість, з огляду на встановлені обставини, підставою для скасування рішення суду не виступають.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону, в ході розгляду матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 12.01.2021 року, якою ОСОБА_8 , на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4