Справа № 301/1536/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/399/20 за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2019 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 (трьох) років, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік і на підставі ст. 76 цього Кодексу на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вироком ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 судові витрати на користь держави у розмірі 1144 (тисяча сто сорок чотири) гривні.

Ухвалено речовий доказ: пістолет, два ножі, 15 (п`ятнадцять) патронів 6 (шість) гільз передати до Іршавського відділення поліції Хустського ВП ГУНП у Закарпатській області.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

На початку березня 2010 року, в урочищі «Яньково», біля села Осій, Іршавського району, Закарпатської області, ОСОБА_7 знайшов два мисливські ножі, які відносяться до категорії клинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії, які приніс додому за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав їх до 04.09.2018 року. Ці дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України за ознаками: носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що вироком Хустського районного суду від 17.11.2014 ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 187, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України, за діяння які мали місце 26 жовтня 2011 року, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 (трьох) років, без конфіскації майна. Апелянт також зазначає, що із врахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 КК України обчислення строків давності у цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину, тобто 26.10.2011. Зважаючи на вищевикладене, прокурор вважає, що беручи до уваги нові злочини від 26.10.2011, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000785 від 24.08.2018 за ч. 2 ст. 263 КК України, закінчився 26.10.2016. На думку прокурора, судом не взято до уваги цю обставину. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень і на підставі ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Апеляційна скарги розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений повідомлений відповідно до вимог закону; що від нього не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин його неявки на розгляд справи, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого на його розгляд.
Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.
Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим. Тому апеляційна скарга у частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, у мотивувальній частині вироку суд не виклав показання обвинуваченого ОСОБА_7 , з обставин діянь, які мали місце, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а обмежився лише зазначенням того, що обвинувачений ОСОБА_8 на початку березня 2010 року, в урочищі «Яньково», біля села Осій, Іршавського району, Закарпатської області, знайшов два мисливські ножі, які приніс додому, де зберігав їх до 04.09.2018 року, тобто у мотивувальній частині вироку не викладені показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо часу, місця та інших обставин, за яких він носив (неодноразово вчинювані дії) холодну зброю без передбаченого законом дозволу.
Дослідивши дані журналу судового засідання, колегія суддів встановила, що при роз`ясненні учасникам судового розгляду положень ст. 349 КПК України, судом не дотримані вимоги цієї норми процесуального права.
Так, дослідивши зміст показань обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів встановила, що обвинувачений вину в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України визнав, зокрема, показав, що на початку березня 2010 року, в урочищі «Яньково», біля села Осій, Іршавського району, Закарпатської області, знайшов два мисливські ножі, які приніс додому, де зберігав їх до 04.09.2018 року, коли вони були вилучені в нього працівниками поліції під час обшуку.
Окрім того, дослідивши дані журналу судового засідання, колегія суддів також встановила, що показання обвинувачений давав на протязі 44 секунд, дослідження даних про особу обвинуваченого тривало на протязі 22 секунд, прокурор у судових дебатах виступав 1 хвилину 14 секунд, обвинувачений 14 секунд, й останнє слово тривало 2 секунди, що будь-які інші докази у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не досліджувались (а. с. 51-54).
Між тим, у мотивувальній частині вироку не викладені обставини, що полягають у виявленні та вилученні в обвинуваченого ОСОБА_7 двох мисливських ножів.
Одночасно, з обвинувального акту вбачається, що у вказаному процесуальному документі ці обставини викладені.
Колегія суддів вважає, що, не дослідивши і не виклавши у мотивувальній частині вироку обставини, що полягають у виявленні та вилученні в обвинуваченого ОСОБА_7 двох мисливських ножів, не з`ясувавши час, місце та інші обставини, за яких обвинувачений носив (неодноразово вчинював дії) холодну зброю без передбаченого законом дозволу, суд першої інстанції допустив неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин кримінального провадження.
Між тим, з вироку вбачається, що на підставі ч. 2 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає і судом роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному суді.
З огляду на вказане у підтвердження висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у носінні двох мисливських ножів без передбаченого законом дозволу, суд у вироку послався лише на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав.
На будь-які інші докази у підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_7 у носінні, а не перенесенні до місця проживання) двох мисливських ножів без передбаченого законом дозволу, суд у вироку не послався ; дані про наявність яких-небудь доказів у підтвердження висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину в матеріалах судового провадження відсутні.
Враховуючи, що судом у порушення вимог ст. 349 КПК України зібрані по справі докази не досліджувались, тому такі в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, у вироку наведені не були.
Колегія суддів вважає, що вищевказане свідчить про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.
Колегія суддів також вважає, що таке дослідження судом першої інстанції доказів є порушенням положень ст. 349 КПК України, визнається істотним, таким, що свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, у порушення вимог ст. 349 КПК України, не з`ясував чи не заперечують проти цього учасники судового розгляду (обвинувачений та прокурор), а також чи правильно вони розуміли зміст цих обставин та не роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, при цьому не взявши до уваги те, що для надання правової допомоги обвинуваченому не залучався захисник (адвокат).
З огляду на вищевказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що встановлений, як указується у вироку, судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягає лише у допиті обвинуваченого ОСОБА_7 , та його роз`яснення сторонам кримінального провадження, суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим положень цієї норми процесуального закону, - таке дослідження доказів призвело до неповноти та поверховості при дослідженні наданих стороною обвинувачення доказів, до постановлення вироку, який не можна визнати законним та обгрунтованим.
Окрім того, у резолютивній частині вироку, суд у порушення вимог ст. 374 КПК України, не зазначив про визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність - ч. 2 ст. 263 КК України (а. с. 56).
З резолютивної частини вироку також вбачається, що судом прийнято рішення щодо пістолета та 6 гільз, належним чином не вмотивувавши висновок у цій частині, не вказавши чи є вказані предмети речовими доказами саме у цьому кримінальному провадженні.
З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що 16.07. 2019 підготовче судове засідання проведено за відсутності обвинуваченого, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 314 КПК України (а. с. 15).
При призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції не враховані положення ч. 2 ст. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду N 18 ( v0018700-04 ) від 10.12.2004, N 8 ( v0008700-09 ) від 12.06.2009, N 11 ( v0011700-09 ) від 06.11.2009 ), відповідно до яких, коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У
разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
Так, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, при передбачених санкцією ч. 2 ст. 263 КК України інших більш м`яких за видом покарань, суд першої інстанції належним чином не вмотивував висновок у цій частині.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів також зазначає, що, посилаючись на сплив строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, прокурор клопоче про зміну вироку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, не врахувавши положення ст. 49 КК України щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять процесуальних рішень щодо повноважень посадових осіб досудового розслідування, яким доручалось здійснення досудового розслідування та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_7 .
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні фактичних обставин справи, що з урахуванням положень ст. ст. 404, 405 КПК України, та доводів апеляційної скарги, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Оскільки щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався, клопотання щодо обрання запобіжного заходу не заявлялось, тому апеляційним судом рішення у цій частині не приймається.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України ОСОБА_7 , скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: