Справа № 177/1083/20
Провадження № 1-кп/177/18/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000369 від 20.07.2020 щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
Криворізьким районним судом здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження.
Ухвалою суду від 18.11.2021 продовжено запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 16.01.2022.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
06.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи призначеного на 15:00 год 11.01.2022, у зв`язку з перебуванням захисника за межами України по 17.01.2022.
Враховуючи положення ч.3 ст. 331 КПК України, невідкладність розгляду питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, з метою недопущення порушення права ОСОБА_4 на захист, суд ухвалою суду від 10.01.2022 доручив Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити захисника ОСОБА_4 на окрему процесуальну дію, а саме для здійснення захисту при розгляді питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. На адресу суду надано доручення Центру про призначення захисника ОСОБА_7 для здійснення захисту ОСОБА_4 при проведення окремої процесуальної дії.
11.01.2022 прокурором подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор вказував на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, які були підставою для застосування запобіжного заходу та продовження цього ж запобіжного заходу та які на даний час не зменшилися і продовжують існувати. Прокурор вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку кожного з обвинувачених.
Прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав, з підстав, наведених у ньому та просив його задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, вважали клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_3 зазначав про необґрунтованість ризиків викладених прокурором, свою невинуватість в інкримінованому правопорушенні, не переховування його слідства та відсутність наміру переховуватися від суду.
Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , проти задоволення клопотання прокурора заперечувала. Вважала наявними підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на домашній арешт, враховуючи наявність у нього міцних соціальних зв`язків, тривалість перебування під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 вказував на необхідність відмови в задоволенні клопотання, враховуючи не обґрунтованість ризиків, оскільки він на даний час відбуває покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.07.2021.
Захисник ОСОБА_7 просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання. Вказував, що ризики визначені прокурором не обґрунтовані, обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час тримається під вартою, на даний час, з інформації отриманої від обвинуваченого, йому відомо,що він відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком іншого суду.
Потерпілий в судове засідання не прибув, що не перешкоджало розгляду справи.
Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до кожного з обвинувачених, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ухвалами Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно від 26.08.2020 та 23.07.2020, який неодноразово продовжувався Криворізьким районним судом Дніпропетровської області під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, востаннє ухвалою від 18.11.2021, спливає 16.01.2022.
На даний час, завершити розгляд справи, з об`єктивних причин, не представляється можливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у тому числі: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права обвинувачених, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, як ризику на який вказував прокурор, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій.
Крім того, судом врахована тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , репутацію кожного з обвинувачених наявність неодноразових судимостей, в тому числі за тяжкі злочини проти власності, на розгляді інших судів перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні інших кримінальних правопорушень. При цьому, звільняючись з місць позбавлення волі, кожен з обвинувачених, на шлях виправлення не ставав, продовжуючи вчиняти нові кримінальні правопорушення, свою поведінку у суспільстві не змінювали в бік виправлення.
Судом враховується й відсутність у кожного з обвинувачених законних джерел доходу та роботи, а також те, що кожен з них обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, пов`язаного з погрозою застосування насильства, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна. Кожен з обвинувачених не заперечували, що перед затриманням офіційного місця роботи не мали, ОСОБА_3 зазначав, що періодично працював за кордоном.
Судом в ході судового засідання досліджувалися попередні вироки ухвалені відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зміст яких свідчить, що кожен з обвинувачених протягом 2020 року вчинив по декілька кримінальних правопорушень проти власності, що свідчить про схильність обвинувачених до систематичності вчинення кримінальних правопорушень (а.п. 66, 224-225 т.5).
Все вище вказане, в своїй сукупності, свідчить про існування та не зменшення ризику можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, а також не зменшення ризику можливого вчинення кожним з обвинувачених інших кримінальних правопорушень.
Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення, неправильності кваліфікації дій обвинувачених, як підстави для зміни запобіжного заходу, суд розцінює критично, оскільки питання обґрунтованості чи необґрунтованості обвинувачення, правильності чи помилковості кваліфікації дій обвинувачених, судом вирішується в нарадчій кімнаті при ухвалення рішення по справі, на підставі всіх доказів по справі. На даній стадії провадження, суд позбавлений можливості вирішувати питання обґрунтованості обвинувачення та правильності кваліфікації дій обвинувачених, яким на даний час пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину.
На даній стадії судового розгляду, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, оцінці судом підлягають характер, тяжкість та наслідки інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Твердження обвинувачених, що кожен з них має певні соціальні зв`язку, зокрема ОСОБА_3 дружину, дитину та хворого батька, беручи до уваги дані щодо особи кожного з обвинувачених, а саме схильність до вчинення кримінальних правопорушень, факт систематичності таких правопорушень, на переконання суду, не є виключними стимулюючими факторами для запобігання ризикам визначеним п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Тим більше, що вказані соціальні зв`язки, не стали перепоною для вчиненню обвинуваченими попередніх кримінальних правопорушень.
Те, що обвинувачені раніше не переховувалися від органу досудового розслідування, не свідчить про те, що вони, усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та можливого призначення покарання, у разі доведення їх винуватості, не будуть переховуватися від суду, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Твердження ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 про те, що на даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, суд розцінює критично, оскільки належних підтверджуючих даних про це суду не надано. Матеріали справи містять вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.07.2021 відносно ОСОБА_4 яким його засуджено за ч.2 ст. 185 КК України, однак матеріали справи не містять даних про те, що вказаний вирок звернено до виконання Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу та на даний час виконується. Матеріали справи містять численні нагадування Криворізького УВП № 3 щодо необхідності вирішення питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим (а.п. 190-191 т.5) та про можливе звільнення обвинувачених з-під варти у разі не вирішення вказаного питання, з посилання на ч.5 ст. 202 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_4 доставляється до суду саме за вимогою головуючого по справі. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано, тому доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу не обґрунтовані та перед судом не доведені.
З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно кожного з обвинувачених, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, а також особі кожного з обвинувачених, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно, з вище вказаних підстав, не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт.

Оскільки перед судом заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а до ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26.08.2020 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у межах 20 розмірів прожиткових мінімумів громадян, що складає 38420 грн, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі збереженням права ОСОБА_3 на заставу та покладенням обов`язків, визначених в ухвалі слідчого судді.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000369 від 20.07.2020, на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 березня 2022 року, включно.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0000369 від 20.07.2020, на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 березня 2022 року, включно, з можливістю внесення застави та виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26.08.2020 у справі № 210/4377/20 провадження № 1-кс/210/1715/20.
В задоволенні клопотання сторони захисту ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на менш суворий - відмовити.
Копію ухвали негайно направити до Криворізької УВП № 3.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя ОСОБА_1