ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3316/21 Справа № 205/1577/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000258 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.01.2022 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, неофіційно працює, до затримання мав стабільний дохід, має міцні соціальні зв`язки, при цьому, перебуваючи під вартою, не може утримувати сім`ю та батьків.
Звертає увагу на те, що обвинувачений перебуває під вартою з вересня 2019 року.
Зазначає, що заявлені прокурором ризики не підтверджені доказами, окрім того, відсутні докази причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Стверджує, що ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим, йому необхідний належний медичний догляд у закладах МОЗ.
Посилається на те, що прокурором не надано доказів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.01.2022 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, також враховано особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.
Від обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт 0000258 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 10.09.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 16.11.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Однак, посилання захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції хоч і послався на них у своєму рішенні, але, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не виклав обставин, які свідчать про існування вказаних ризиків.
Разом з цим, не доведення ризиків незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, не свідчить про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на наявність ризику переховування від суду.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а тому, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Доводи захисника про те, що прокурором ризики не підтверджені доказами, а також, що не надано доказів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, неофіційно працює, до затримання мав стабільний дохід, має міцні соціальні зв`язки, при цьому, перебуваючи під вартою, не може утримувати сім`ю та батьків, а також, що він має ряд хронічних захворювань, а тому потребує відповідного догляду, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того, відсутні відомості на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я.
Посилання захисника на те, що наявність ризиків обгрунтовано лише тяжкістю кримінального правопорушення не може бути взято до уваги, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Посилання захисника на те, що обвинувачений перебуває під вартою з вересня 2019 року колегія суддів вважає безпідставним та таким, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4