ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5345/21 Номер провадження 11-сс/814/606/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою керівника Полтавської обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , подане у кримінальному провадженні №0000573 від 03.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту на майно.
Накладено арешт шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження користування, до скасування арешту у передбаченому чинним КПК України порядку, на капітальну споруду яка прибудована до фасаду будівлі Полтавського фахового кооперативного коледжу, що знаходиться за адресою м. Полтава, вул. Небесної Сотні 9/17.
Рішення слідчого судді мотивовано, тим що вказане майно визнано речовими доказами, та мають суттєве значення для встановлення важливих обставин справи.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, керівником Полтавської обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 25 червня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 про накладення арешту.
З рішенням районного суду не погоджується, оскільки воно є незаконним та не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що слідчим суддею не наведено належного обґрунтування з якого вбачається наявність складу кримінального правопорушення в діях будь-яких осіб. Відзначив, що об`єкт арешту не є капітальною будівлею, а тимчасова споруда побудована на земельній ділянці якою вони володіють на законній правовій підставі.

Жодним чином не обґрунтовано того, чому незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна на яке накладено арешт, що тільки підкреслює безпідставність його накладення.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000573 від 03 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 02 червня 2021 року на лінію «102» Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Полтава, вул. небесної Сотні, 9/17 до будівлі Полтавського фахового кооперативного коледжу здійснюють незаконну прибудову.

03 червня 2021 року СВ Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР за №0000573 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 197-1, за фактом самовільного будівництва споруд.

Згідно Рішення 15 сесії Полтавської міської ради народних депутатів 21 скликання від 24.02.1993 «Про доповнення до переліку пам`яток історії та архітектури затвердженої 11 сесією міської ради народних депутатів» об`єкт «Торговий будинок Токарева» за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 9/17 віднесено до Пам`ятки культурної спадщини місцевого значення.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 9/17 власником виступає Полтавська обласна спілка споживчих товариств ().

10 червня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава, ОСОБА_11 від 08 червня 2021 (справа № 554/5342/21, провадження №Ікс/554/9204/2021) проведено огляд в внутрішній частині двору будівлі Полтавського фахового кооперативного коледжу, що розташований за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні 9/17. В ході огляду виявлено, що у внутрішній частині двору будівлі мається споруда, яка прибудована до фасаду будівлі Полтавського фахового кооперативного коледжу.

В ході досудового розслідування до Управління з питань містобудування та архітектури направлено запит в порядку ст.91-93 КПК України стосовно інформації про надання містобудівних умов та обмежень на об`єкті будівництва на території кооперативного коледжу по вул. Небесної Сотні, 9/17, але будь яка інформація відсутня.
В подальшому направлено запит до Департаменту ДАБІ у Полтавській області, але будь-яка інформація стосовно перевірок по об`єкту будівництва на території кооперативного коледжу по вул. Небесної Сотні, 9/17 відсутня.
Допитаний в якості свідка заступник голови правління Полтавської обласної спілки споживчих товарів ОСОБА_12 який повідомив, що громадський будинок за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні 9/17, приміщення № 1 знаходиться у приватній власності Полтавської облживспілки. Частина даного приміщення загальною площею приблизно 500 кв.м. передана в оренду ТОВ «Старнайт» по договору який укладено в березні 2021 року. З приводу будівництва прибудови до приміщення №1 повідомити нічого не може, так як Полтавська облспоживспілка не має жодного відношення до неї у зв`язку з передачею частини приміщення в оренду.
З матеріалів провадження убачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод та не є законним та обґрунтованим рішенням.
За нормативним визначенням об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.
Якщо звернутись до витягу з ЄРДР, що міститься в матеріалах судового провадження, об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення, навіть не викладена відповідно до положень ч.3 ст.197-1 КК України, відсутні відомості про будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці та спричинення значної шкоди.
З огляду на викладене, кримінальним правопорушенням самовільне будівництво може бути визнано лише у разі його поєднання із самовільним зайняттям земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її власнику чи володільцю. Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.
Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя належним чином не врахував викладені вище нормативні положення, та не надано належної оцінки наявності у Полтавської обласної спілки споживчих товариств правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 3957 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки № :15:009:0388) за адресою: вул. Небесної Сотні, 9/17 у м. Полтава, а саме договору оренди від 07 грудня 2018 року, укладеного між апелянтом та Полтавською міською радою.
Відомостей про скасування цього договору у матеріалах справи немає та не надано прокурором в апеляційному суді, який також підтвердив те, що земельна ділянка виділена на законних підставах.
Таким чином, з огляду на викладене, слідчим та прокурором не доведено, що існує підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, так як апелянт самовільно не займав земельну ділянку, а здійснював землекористування на підставі договору оренди, маючи відповідні правовстановлюючі документи, та прокурором як в клопотанні так і в судовому засіданні, не вказано інших суб`єктів які самовільно зайняли земельну ділянку та здійснюють на ній самовільне будівництво, що відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України виключає можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Колегія суддів також вважає, що кримінальне провадження не може підміняти собою інші заходу правового реагування з метою усунення порушень законодавства, якщо такі мають місце на думку прокурора.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, подальше перебування майна поза межами володіння особи призведе тільки до порушення права власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, не повною мірою дотримався вимог статей 94, 132, 173 КПК України та Першого протоколу до Конвенції, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором, про накладення арешту.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.405, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу керівника Полтавської обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2021 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області про накладення арешту на майно.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4