ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/319/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду 30 серпня 2021 року матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 липня 2021 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, такого, що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, задоволено клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Також покладено на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Встановлено строк дії ухвали до 23:59 год. 23 вересня 2021 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вважає, що зазначена ухвала є незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Зазначає, що санкція статті КК України, за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, що є однією з підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на практику Європейського Суду.

Наявність обґрунтованих ризиків підтверджується характером і обставинами вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, можливістю будь-яким чином впливати на свідків (понятих) та заявника з метою схилення останніх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні та відмови ними від дачі показань, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також судом, на думку прокурора, не враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, нестійкі соціальні зв`язки підозрюваного, відсутність у нього постійного місця роботи, майновий стан, характеризуючі його дані та вік.

Стверджує, що менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській обл. ОСОБА_9 перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001021 від 23 липня 2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16 червня 2021 року приблизно о 01 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував по вул. Б. Хмельницького в м. Тернополі на території залізничного вокзалу, виник злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи його, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, 16 червня 2021 року приблизно о 01 год. 00 хв., перебуваючи за адресою вул. Б. Хмельницького в м. Тернопіль на території залізничного вокзалу, усвідомлюючи, що його дії будуть помічені сторонніми особами та протиправний характер своїх дій, їх караність, настання суспільно-небезпечних наслідків з корисливих мотивів підбіг ззаду до потерпілого ОСОБА_10 , який йшов по вул. Б. Хмельницького м. Тернопіль, рукою штовхнув останнього в спину, від чого той впав на одне коліно ноги. Шляхом ривка ОСОБА_7 вирвав із правої руки потерпілого мобільний телефон торгівельної марки Samsung моделі А10, вартістю 1 316,67 грн.

В подальшому ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та своїми злочинними діями завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1 316,67 грн.

23 липня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у відкритому викраденні чужого майна /грабежі/, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Старший слідчий вважає, що на даний час виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та з огляду на те, що слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та наявність достатніх даних, що існують ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Разом з тим, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не містять переконливого обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини слід зазначити, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та прийшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на цілодобовий період з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є безумовно визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Разом із тим, нових доказів, які свідчили б про неможливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а не тримання під вартою прокурором не надано.

За таких обставин ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

______________ ________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3