Номер провадження: 11-кп/813/264/21
Номер справи місцевого суду: 509/419/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2020 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000728 від 13.10.2018,відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2008 та 2014 р.н., який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскарженим вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання обчислено з 23.09.2020 року.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_11 у строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 13.10.2018 по 08.02.2019 р.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 400000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 300000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 300000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , щомісяця 5216 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 21.01.2032 р., тобто, до досягнення молодшого сина ОСОБА_12 14 літнього віку.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця 5216 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 19.01.1936 р., тобто, до досягнення ним повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісяця 5216 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 07.01.1934 р, тобто, до досягнення ним повноліття.
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
В задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в загальній сумі 9009 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому що, 12.10.2018 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Toyota Corsa», р/н НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9«а» «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин». Керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та контролювати рух керованого ним автомобіля.
У той же день, о 19 годині в с. Прилиманське Овідіопольского району Одеської області, в умовах вечірніх сутінок та при сухому асфальтному покритті, водій ОСОБА_11 здійснював рух по дорозі з боку м. Одеси в напрямку смт. Овідіополь.
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з вул. Нова, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», ОСОБА_11 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.
При об`єктивній можливості бачити, що перед нерегульованим пішохідним переходом у сусідній смузі руху легковий автомобіль зменшив швидкість та зупинився, ОСОБА_11 не прийняв заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частини і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, тобто допустив порушення вимог п.п. 2.3«б», 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі , а також, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на пішохідний перехід.
В результаті зазначених дій, ОСОБА_11 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який здійснював рух по пішохідному переходу в темпі середнього кроку з ліва на право за ходом руху автомобіля «Toyota Corsa». В результаті зазначеної ДТП ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма: садна волосяної частини голови та обличчя, дві забійні рани лобової ділянки, по одному крововиливу у м`які тканини лобової ділянки по центру і правої скронево-потиличної ділянки, уламкові переломи кісток основи черепа, крововиливи під м`які оболонки на випуклій і нижній поверхнях лівої великої півкулі головного мозку, правої потиличної частки і півкуль мозочка, забій-розміжчення нижньої поверхні лівої лобової частки, внутрішньо шлуночкові крововиливи; закрита травма грудної клітки: садно спини зліва, крововилив у м`які тканини задньої поверхні грудної клітки і поперекової ділянки справа, забої легенів; садна поперекової і крижово-клубової ділянок, садна обох кистей та нижніх кінцівок.
Смерть ОСОБА_15 настала на місці ДТП і перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманою при ДТП відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, забою-розміжчення головного мозку, внутрішньошлуночкових крововиливів. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 з`явився набряк головного мозку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання, захисником ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій вона посилалась на наступне:

- обвинувачений визнав винну в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, частково компенсував збитки, також щодо його характеристики, то обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, окрім того за час розгляду провадження пропонував переоформити свою земельну ділянку в рахунок відшкодування шкоди, однак потерпіла відмовилась;

- захисник вважає, що при призначенні покарання слід врахувати інтереси потерпілої та двох її спільних із загиблим дітей, оскільки у разі засудження обвинуваченого до реальної міри покарання увесь період відбуття покарання обвинувачений не зможе допомагати потерпілим, а також своїм дітям, чим порушується баланс між пропорційністю необхідності понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення та збереження інтересів сторони потерпілої у вигляді належної матеріальної допомоги через втрату годувальника.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувавши відносно ОСОБА_11 положення ст. 75 КК України та визначити обвинуваченому іспитовий термін строком на 3 роки.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою захисника, представником потерпілої ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_16 подані заперечення, в яких він просить у задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити в повному обсязі, оскільки апеляційна скарга є необґрунтованою.

Представник потерпілої вказує, що на досудовому слідстві обвинувачений категорично заперечував свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушенні та намагався своїми показами ввести в оману слідчі органи. Тільки при направлені матеріалів кримінального провадження до суду обвинувачений визнав свою вину. Обвинувачений жодного разу не заявляв про своє розкаяння та не сприяв розкриттю злочину. Кошти на поховання загиблого надала мати обвинуваченого, та за період часу який обвинувачений знаходився на волі під час досудового слідства ОСОБА_11 ні разу не запропонував будь-яких коштів потерпілій на утримання малолітніх дітей. Щодо переоформлення земельної ділянки на потерпілу, то ні обвинувачений, ні його мати не надали жодних правоустановчих документів на зазначену ділянку про власника цієї ділянки, при цьому самостійно обвинувачений не продав земельну ділянку та не виплатив будь-яку шкоду потерпілій. На думку представника потерпілої, обвинувачений не має на утриманні малолітніх дітей, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що один із дітей проживає разом з своєю мамою, аліменти якій обвинувачений не сплачує, а другу дитину утримують батьки обвинуваченого. Обвинувачений ніде не працює та аліменти не сплачує.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 наполягала на вимогах апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_11 не наполягав на особистій участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги захисника. При цьому, в апеляційній скарзі питання про погіршення його становища обвинуваченого не ставиться, з огляду на що, підстав для проведення судового розгляду за участі обвинуваченого апеляційний суд не вбачає, тим паче його інтереси представлені особистою участю захисника.

Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти апеляційної скарги захисника, як такої що не містить обґрунтованих підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представник ОСОБА_16 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 28.10.2021 не з`явились, причин неявки суду не повідомили, про дату та час судового розгляду були поставлені до відома належним чином, заяв про відкладення розгляду провадження не надсилали.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частинами першою та другою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 22.03.2019 (т. 1 а.п. 93-94).

За погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_11 надав суду показання, які відображені в мотивувальній частині вироку суду першої інстанції, відповідно до яких, визнав свою вину у пред`явленому йому обвинувачені та встановлених місцевим судом фактичних обставин провадження.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує вік обвинуваченого 38 років та соціальне положення не одружений, офіційно не працевлаштований; мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_17 , згідно ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав: щире каяття та відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_17 , згідно ст. 67 КК України, судом першої інстанції визнано рецидив злочинів.

Водночас, колегія суддів бере до уваги заперечення, надані представником потерпілих та на противагу доводам апеляційної скарги захисника зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховані обставини, які були встановлені під час судового розгляду, а саме те, що на досудовому слідстві ОСОБА_11 вину у скоєному не визнавав, та визнав її лише під час судового розгляду (т. 1 а.п. 98). З огляду на що, доводи апеляційної скарги з приводу активно сприяв слідству у розкритті злочину є безпідставними, а також і з тих підстав, що сам обвинувачений у суді першої інстанції пояснив, що під час досудового розслідування надавав пояснення, що не був за кермом автомобіля.

Твердження захисника про те, що весь період після ДТП він намагався відшкодувати завдані матеріальні та моральні збитки потерпілим, в тому числі, що його родичі пропонували в рахунок відшкодування шкоди забрати земельну ділянку, апеляційний суд зазначає.

Так, згідно з журналом судових засідань (т. 1 а.п. 113), потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що їй дійсно пропонували забрати земельну ділянку в рахунок відшкодування шкоди, однак вона відмовилась, оскільки не знала, що з нею робити. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що з тих пір ні обвинуваченим, ні його родичами не було прийнято заходів на відшкодування шкоди, в тому числі шляхом самостійної реалізації земельної ділянки, яка ними була запропонована потерпілій.

Зважаючи на зазначені обставини, а також те, що з моменту скоєння ДТП пройшло три роки, а обвинуваченим відшкодовані лише витрати на поховання та встановлення пам`ятнику, зазначені обставини не можуть бути такими, що в сукупності вказують на намагання обвинуваченого виправити ситуацію та відшкодувати шкоду, як на обставину, на яку посилається захисник щодо можливості звільнення останнього від покарання з іспитовим строком.

З приводу доводів захисника щодо перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, апеляційний суд зазначає, що відповідно до наявної в матеріалах провадження характеристики в.о. старости Авангардівської селищної ради, а також акту-підтвердження, наданого депутатом цієї селищної ради вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 мешкає разом з однією донькою 2008 р.н., а інша донька 2014 р.н. з ним не проживає, а лише періодично приїздить до батька. При цьому, на момент вчинення злочину, останній офіційно не був працевлаштований, джерела прибутку останнього щодо утримання малолітніх дітей, в тому числі доньки, яка з ним не проживає, в матеріалах провадження відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції врахувавши фактичні обставини вчинення злочину, думку потерпілих, які просили обрати міру покарання обвинуваченому пов`язану з позбавленням волі, оскільки обвинувачений не кається в скоєному, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_8 , наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку.
Відтак, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, а призначення більш м`якого покарання, або застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку та застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставним, окрім того судом першої інстанції відносно останнього призначено покарання, в межах мінімальних строків, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2020, яким ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Cуду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4