ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/890/21 Номер провадження 11-кп/814/959/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2021 року за № 0000062, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом до неосудного
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питанння щодо запобіжного заходу та долю речових доказів.
За ухвалою суду ОСОБА_10 у стані неосудності вчинив суспільно- небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за таких обставин.
01 квітня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_10 під`їхав на автомобілі ВАЗ 2121, н.з. НОМЕР_1 , до господарства ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , біля якого знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Після того, як ОСОБА_10 вийшов із автомобіля, між ним та ОСОБА_7 , ОСОБА_11 виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_10 наніс палицею, по формі бита, удар в ліву частину голови ОСОБА_7 чим спричнив останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та його законний представник не згодні із висновком судово-психіатричного експерта №169 від 13 травня 2021 року про те, що ОСОБА_10 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

При цьому, захисник вказує, що ОСОБА_10 має сім`ю, яка складається з дружини та двох малолітніх дітей, та останній потрібен їм вдома, через це останній не проти лікування в амбулаторному порядку.
Заслухавши доповідь судді, захисника, яка, посилаючись на суворість застосованого до ОСОБА_10 виду примусового заходу медичного характеру, просила задовольнити апеляційну скаргу; особу, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та його законного представника, які підтвердили, що ОСОБА_10 було вчинено суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознакми кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, однак просили застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку; прокурора та потерпілого, які вважали законним судове рішення місцевого суду та заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Положеннями ч.1 ст. 503 КПК України визначено, що 1. Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Згідно зі ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;
2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;
3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;
4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;
5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Указаним вимогам закону оскаржувана ухвала місцевого суду відповідає, та як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок цього суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду у суді першої інстанції, а також оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.
Такий висновок місцевого суду підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які, будучи безпосередніми очевидцями події, засвідчили у суді першої інстанції, що 01 квітня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_10 , під`їхав до домогосподарства ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , вийшов зі свого автомобіля з палицею, по формі бита, і наніс нею потерпілому удар по голові зліва, після чого швидко сів в автомобіль та поїхав.
Крім того, 02, 07 та 15 квітня 2021 року дізнавачем у присутності двох понятих проведено з потерпілим та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 слідчі експерименти, у ході яких ОСОБА_7 та ці свідки наглядно продемонстрували на манекені механізм і локалізацію нанесеного потерпілому ОСОБА_10 тілесного ушкодження, а саме одного удару битою у ліву частину голови ОСОБА_7 , що підтверджується протоколами слідчих експериментів із складеними до них фототаблицями у матеріалах кримінального провадження (а.к.п. 65-66, 68-69, 71-72).
Показані ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 механізм і локалізація нанесення потерпілому тілесного ушкодження під час проведених з ними слідчих експериментів, відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого, що підтверджується висновками експерта №№170, 171 від 07 квітня 2021 року, №175 від 15 квітня 2021 року (а.к.п. 67, 70, 73).

Щодо стосується показань, то свідок ОСОБА_13 , який хоча і не був безпосереднім очевидцем подій, однак підтвердив, що 01 квітня 2021 року перебував на робочому місці на автозаправці у с. Малий Кобелячок, куди приблизно о 21 годині цього ж дня приїжджав заправляти автомобіль ОСОБА_10 . Про нанесення ОСОБА_7 , який є його напарником, ОСОБА_10 тілесного ушкодження дізнався від потерпілого під час телефонної розмови уночі.

Поряд із викладеними вище взаємоузгодженими доказами, і сам ОСОБА_10 під час допиту суду підтвердив побиття ним потерпілого битою, за обставин, встановлених місцевим судом, а саме розповів, що 01 квітня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин він під`їхав на своєму автомобілі ВАЗ 2121, до господарства ОСОБА_11 , біля якого знаходились останній та ОСОБА_7 . Між ним (особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру), та указаними особами виникла словесна суперечка, під час якої він ( ОСОБА_10 ), наніс палицею, по формі бита, удар в ліву частину голови ОСОБА_7 , побачив у потерпілого у місці удару кров, після чого швидко сів до свого автомобіля та залишив місце події.

21 квітня 2021 року у ході огляду ОСОБА_10 зі свого автомобіля ВАЗ 2121, н.з. НОМЕР_2 , добровільно видав поліції дерев`яну палицю по типу бита, яку було вилучено у ході слідчої дії та у подальшому цього ж дня визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується протоколом огляду та постановою дізнавача від 21 квітня 2021 року (а.к.п. 74-76).

Наведені показання та відповідні їм письмові докази, об`єктивно узгоджуються з даними висновку експерта № 168, за якими встановлено, що 05 квітня 2021 року при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 виявлено в останнього тілесне ушкодження у вигляді рани в лобній області зліва, ушитої хірургічними швами, набряку м`яких тканин навколо рани, яке спричинено від дії тупого предмету унаслідок одного удару, та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розрад здоров`я (а.к.п. 63-64).

Таким чином, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку про те, що мало місце суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та це суспільно-небезпечне діяння вчинив ОСОБА_10 .
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13 травня 2021 року за результатами судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 установлено, що останній на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизоафектного розладу, маніакальний тип, афективно-параноїдний синдром, ускладнений синдромом залежності внаслідок вживання канабіоїдів, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 у період часу вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння також страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафектного розладу, маніакального тип, афективно-параноїдний синдром, укладнений синдромом залежності внаслідок вживання канабіоїдів, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. На даний час постати перед судом не може, потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №169 від 13 травня 2021 року (а.к.п. 84-92).

Об`єктивних підстав не довіряти цьому доказу апеляційним судом не встановлено. Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, та, як наслідок, керуючись положеннями матеріального та процесуального законів, які регулюють порядок та підстави застосування примусових заходів медичного характеру, умотивовано прийняв рішення про застосування до ОСОБА_10 таких заходів.
Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Тобто, статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
У ст.94 КК України наведено вичерпний перелік видів примусових заходів медичного характеру, які суд може застосувати до осіб, указаних у ст.93 КК України. Вибір виду конкретного заходу обумовлює характер обмежень прав і свобод особи, до якої він застосовується.
Положеннями ч.3 ст.94 КПК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Так, за даними довідок КНП «Новосанжарська ЦЛ» № №70, 71 від 08 квітня 2021 року ОСОБА_10 з 2018 року перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога (а.к.п. 81-82).
13 травня 2021 року судово-психіатричними експертами, тобто кваліфікованими фахівцями у цій сфері, за результатами проведеної експертизи встановлено, що ОСОБА_10 потребує застосування примусових заходів медичного характеру саме у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, що детально відображено у висновку експерта №169 від 13 травня 2021 року (а.к.п. 84-92).
До того ж, зі змісту цього висновку вбачається, що у період з 04 травня по 12 червня 2020 року ОСОБА_10 уже перебував на лікуванні у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», однак після виписки з указаного закладу він до лікаря-психіатра не звертався, будь-якого лікування не отримував.
Колегія суддів вважає, що такий експертний висновок є мотивованим, тобто таким, що у достатній мірі пояснює рекомендацію щодо застосування до ОСОБА_10 саме такого примусового заходу медичного характеру.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги високий рівень кваліфікації експертів, якими проведено дослідження щодо ОСОБА_10 , у галузі судової психіатрії, з точки зору того, що вони мають вищий та другий кваліфікаційний клас, 13 та 20 років експертного стажу відповідно.
Так, зазначені вище рекомендації експертів (які надані виходячи із детального аналізу психічного стану хворого) у сукупності з тим, що ОСОБА_10 , хронічно страждаючи психічним захворюванням у вигляді шизоафектного розладу, що також ускладнений синдромом залежності внаслідок вживання канабіоїдів, вчинив суспільно-небезпечне діяння проти здоров`я особи, а саме завдав іншій людині удар битою у життєво важливий орган, чим спричинив шкоду здоров`ю потерпілому, та, до того ж, такі дії ОСОБА_10 , могли призвести до значно тяжчих наслідків, ніж ті, що фактично настали, переконливо свідчать про необхідність госпіталізації ОСОБА_10 до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Слід також звернути увагу, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції ОСОБА_10 видом примусового заходу медичного характеру, який відповідає вимогам ст.92 КК України та визначений з урахуванням усіх, передбачених ст. 94 КК України критеріїв у їх сукупності.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_10 має дружину (а.к.п. 93) та двох малолітніх дітей (а.к.п. 94-95), однак ці обставини, з огляду на викладене вище, не спростовують правильність обраного місцевим судом виду примусового заходу медичного характеру та не є мотивованими і достатніми підставами для зміни такого заходу чи відмови у його застосуванні, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника.
Оскаржувана ухвала щодо ОСОБА_10 є законною, обґрунтованою, та належним чином умотивованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4