Справа № 577/4157/21
Провадження № 1-кп/577/429/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хабаровськ Російська Федерація, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, номер обслуги артилерійського взводу 1-ї артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», учасника ООС,
в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «солдат», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді номера обслуги артилерійського взводу 1-ї артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, з мотивів тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, 08.06.2021 року не з`явився вчасно на лікування до військового шпиталю (військової частини НОМЕР_3 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та в подальшому попрямував до свого місця проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього до 08.07.2021 року. 08.07.2021 року усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю і показав, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «солдат», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді номера обслуги артилерійського взводу 1-ї артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, 08.06.2021 року не з`явився вчасно на лікування до військового шпиталю (військової частини НОМЕР_3 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та в подальшому попрямував до свого місця проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 08.07.2021 року. Щиро розкаюється в скоєному.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 407 ч.4 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Злочин, скоєний ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Конотопським міськрайонним відділом філії ДУ Центр пробації в Сумській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на нього обов`язки, передбачені ч.2 ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо цьому буде запропоновано відповідну посаду.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Хритов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Враховуючи всі ці обставини суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі.
Але, в той же час, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, висновок органу пробації, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має молодий вік, є учасником ООС, позицію прокурора, суд вважає за можливе на підставі ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім того, враховуючи викладені обставини та відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе на підставі ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження на той же строк з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення в межах 10 (десяти відсотків), що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов не пред`явлений, дані щодо судових витрат відсутні.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним за ст. 407 ч.4 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_4 замінити призначене покарання у виді позбавлення волі, строком 1 (один) рік на службове обмеження для військовослужбовців, строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави щомісячно 10 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1