Справа № 304/1228/21 Провадження № 1-кп/304/311/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000095 від 06 вересня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працевлаштованого неофіційно, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В :

обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2011 року про сплату на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 25 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у період з жовтня 2016 року по серпень 2021 року злісно ухилився від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме офіційно не працював та не вживав заходів для офіційного працевлаштування, ігноруючи покладені на нього обов`язки, що станом на 17 вересня 2021 року призвело до виникнення заборгованості у сумі 58 801,56 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 164 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що не сплачував аліменти, оскільки не міг працевлаштуватися, однак в той же час зазначив, що до центру зайнятості з метою пошуку роботи не звертався. До 2020 року ніде не працював ні офіційно, ні неофіційно, а зараз працевлаштований, хоча офіційно трудові відносини не оформлені. Крім цього вказав на те, що протягом 2020 року заробітну плату практично не отримував, оскільки працював у сфері громадського харчування, які через карантинні обмеженні більшу частину року було закриті, а цього року виділити якісь кошти з отриманого доходу йому не вдалося. Про вчинене шкодує, просить суворо його не карати та обіцяє, що в разі функціонування закладу громадського харчування, де працює, буде щомісяця сплачувати на погашення заборгованості по 5 000 грн та якимось чином утримувати сина.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила наявність заборгованості зі сплати аліментів обвинуваченим, не заперечила проти призначення ОСОБА_5 покарання, про яке клопотав прокурор у вигляді громадських робіт, однак бажала, щоб колишній чоловік виплатив їй заборгованість.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (проступку) і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Ухвалюючи дане процесуальне рішення, суд також бере до уваги постанову від 19 серпня 2021 року Верховного Суду у справі № 175/3922/19, в якій судом зазначено, що суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, полягає в тому, що винна особа грубо порушує обов`язки, які покладаються на батьків міжнародним та національним законодавством, і посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх або непрацездатних дітей. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає в бездіяльності, а саме злісному ухиленні від виконання батьками своїх обов`язків, у тому числі, ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Зокрема, злісне ухилення це тривале і наполегливе ухилення від виконання відповідного обов`язку шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності або необізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який будучи працездатним за віком та за станом здоров`я протягом тривалого часу будь яких заходів до виконання рішення суду про стягнення аліментів не вживав, у вчиненні даного кримінального правопорушення обвинувачується не вперше, що стверджується доданою стороною обвинувачення ухвалою суду від 25 листопада 2013 року, однак згідно ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, щиро розкаявся та виявив рішучість погасити заборгованість зі сплати аліментів, має на утриманні малолітню дитину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1