Провадження № 1-кд/641/4/2021 Справа № 641/6414/21
У Х В А Л А
30 листопада 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про визнання та примусове виконання на території України вироку Ізмайлівського районного суду м. Москви від 28.07.2016 в частині цивільного позову у відношенні ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
До Комінтернівського районного суду м. Харкова від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшло клопотання ОСОБА_3 про визнання та примусове виконання на території України вироку Ізмайлівського районного суду м. Москви від 28.07.2016 в частині цивільного позову у відношенні ОСОБА_4 .

Листами від 19.08.2021, 19.09.2021, 24.09.2021 року ОСОБА_4 запропоновано у місячний строк подати до суду можливі письмові заперечення проти клопотання ОСОБА_3 про визнання та примусове виконання на території України вироку Ізмайлівського районного суду м. Москви від 28.07.2016 в частині цивільного позову у відношенні ОСОБА_4 .

У встановлений строк заперечень від ОСОБА_4 не надійшло.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2021 року клопотання ОСОБА_3 призначено до розгляду на 30.11.2021 року.

Розглянувши матеріали клопотання, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до копії вироку Ізмайлівського районного суду м. Москви від 28.07.2016 року, залишеного без змін апеляційною ухвалою Московського міського суду від 27.10.2016 року, ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у виді позбавлення полі строком на 2 роки 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7594730 рублів.

Вирок набрав законної сили 27.10.2016 року.

На підставі вироку Ізмайлівським районним судом м. Москви 03.02.2017 року ОСОБА_3 видано виконавчий лист. Термін пред`явлення виконавчого листа до виконання 3 роки.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України є частиною національного законодавства України.

Україна та Російська Федерація є учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (Мінська Конвенція).

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень, зокрема ухвалених судами Російської Федерації, врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція), Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

За змістом статті 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно зі ст. 53 Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Відповідно до ч. 8 ст. 602 КПК України вирішення питання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує початок перебігу строку пред`явлення рішення іноземного суду до виконання саме із днем набрання рішенням іноземного суду законної сили.

Відповідно до ст. 55 Конвенції у визнанні передбачених статтею 52 рішень та у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Згідно з ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, зокрема, якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні (п. 5 ч. 2 ст. 468 ЦПК України).

Оскільки вирок Ізмайлівського районного суду м. Москва від 28.07.2016 року відносно ОСОБА_4 , яким також прийнято рішення за результатами розгляду цивільного позову у кримінальній справі про стягнення збитків, набрав законної сили 27.10.2016 року, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , звернувшись до суду у липні 2020 року (через Міністерство юстиції України клопотання безпосереднього до суду надійшло у серпні 2021 року), тобто за межами трирічного строку з моменту набрання рішенням законної сили, пропустила строк на звернення до суду із клопотанням про визнання та примусове виконання рішення іноземного суду, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.

Керуючись ст. 602 КПК України, ст.ст. 462 - 468 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання та примусове виконання на території України вироку Ізмайлівського районного суду м. Москви від 28.07.2016 в частині цивільного позову у відношенні ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівським районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1