Справа № 462/7481/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/937/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001305 від 18 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено на 60 днів, тобто до 19 листопада 2021 року включно.
Не погоджуючись з даною ухвалою, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронних засобів контролю, з можливістю відвідування навчального закладу, та покладенням обов`язку з`являтися до органу досудового слідства та суду за кожною вимогою, або визначити розмір застави.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зокрема, прокурор жодним чином не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. При цьому підставою для застосування до особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченим дій, які перешкоджатимуть належному проведенню судового розгляду справи, а не припущення прокурора.
Вважає, що вказаний запобіжний захід є занадто суворим та необґрунтованим до обвинуваченого ОСОБА_6 , останньому необхідно застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину у вчиненні злочину він не визнає. Таким чином немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, адже жодних злочинів він не вчиняв. При цьому ОСОБА_6 є особою молодого віку, студентом, має постійне місце проживання, до цього часу його не притягали та не підозрювали у вчиненні будь-яких правопорушень.
Крім того, наголошує, що ОСОБА_6 не намагатиметься переховуватись, а сприятиме з`ясуванню обставин даної справи, адже він особисто зацікавлений, щоб розгляд даного кримінального провадження завершився та він міг продовжувати навчання у Львівській політехніці.
Вважає жодним чином необґрунтованим та недоведеним те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Покликається на те, що ОСОБА_6 не був затриманим ні під час, ні безпосередньо після вчинення насильницького злочину, а тому об`єктивних підстав ізолювати його від інших людей немає. На думку апелянта, внесення клопотання про продовження строку тримання під вартою і його задоволення суддею в підготовчому судовому засіданні можна розглядати як спробу психологічного тиску на ОСОБА_6 з метою схилити його до самообмови.
Зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який пов`язаний з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність. Вважає, що ОСОБА_6 необхідно змінити запобіжний захід на більш м`який цілодобовий домашній арешт, оскільки наявні підстави вважати, що вказаний (менш суворий) запобіжний захід здатний забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачена відповідальність від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, яке було вчинене із застосуванням фізичного насильства відносно малолітньої дитини.
Також судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 місцевим судом враховано не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, твердження сторони захисту на те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема те, що він є студентом, має постійне місце навчання та проживання, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Аргументи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та, у зв`язку з цим, є зацікавленим у вирішенні даної справи, як і те, що він обіцяє не переховуватись від суду, є неспроможними, оскільки вказані обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховуються при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії. До того ж, такі носять суб`єктивний характер та не можуть слугувати гарантією належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .
Крім цього, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину проти статевої недоторканості малолітньої дитини, що супроводжувалось застосуванням фізичного насильства, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, а також ті обставини, що ОСОБА_6 втік з місця скоєння кримінального правопорушення, за відсутності даних про його позитивну репутацію, колегія суддів не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Стосовно того, що до обвинуваченого судом першої інстанції не було застосовано альтернативного запобіжного заходу, то дані доводи не беруться до уваги колегією суддів, оскільки така позиція узгоджується з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою передбачено право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
З огляду на наведене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4