ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2733/21 Справа № 199/4924/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та представника потерплого, цивільного позивача ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000500 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новов`язівське Юр`ївського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає в гуртожитку АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
представника потерпілого,
цивільного позивача ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 28 000 гривень. В інший частині позову відмовлено.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

29.05.2021 приблизно о 22:40 годині водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по вулиці Маршала Малиновського від Самарського мосту в напрямку Центрального мосту в місті Дніпрі, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який стояв на розворот в лівій смузі для руху по вулиці Маршала Малиновського в попутному напрямку попереду автомобіля «Volkswagen Tiguan», який він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого відбулось зіткнення, внаслідок якого пасажирка автомобіля «Volkswagen Tiguan» ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду в цій частині та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відмовити в задоволенні цивільного позову.
Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу адвоката і не врахував, що дана категорія кримінального правопорушення, не є надто складною і по ній сформована криміналістична та процесуальна практика, а тому не потребує занадто багато зусиль від досвідченого фахівця. Зазначає, що з наданих цивільним позивачем документів не можливо встановити скільки часу витрачено на виконання відповідних робіт. На думку захисника копії адвокатських запитів, долучених до матеріалів є недоцільними, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, а відповіді на них містились в матеріалах кримінального провадження, які представник міг отримати, ознайомившись з ними. Зазначає, що такі адвокатські запити не свідчать про надання правової допомоги і не встановлено скільки часу вимагало їх складання.
В апеляційній скарзі представник потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, позовну заяву в цій частині задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 199 356 грн. 50 коп. та стягнути з ОСОБА_8 судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції 3000 грн.
Представник вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував закон та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, помилково зазначивши, що ОСОБА_8 не є належним відповідачем за цією вимогою. Зазначає, що обмеження у 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, встановлене статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не обмежує розміри моральної шкоди, як такої, а стосується виключно розміру моральної шкоди, вимога про відшкодування якої може бути пред`явлена до страховика. Отже, на думку представника, це обмеження на розповсюджується на вимоги про відшкодування моральної шкоди, звернені безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду.

Зазначає, що ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, зокрема у вигляді закритого перелому лонної кістки праворуч з незначним зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок чого, вона зазнавала і зазнає фізичного болю та душевні страждання під час та після завдання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, під час лікування та реабілітації. Також потерпіла ОСОБА_10 зазнає душевних страждань у зв`язку із тривалим порушенням через тілесні ушкодження її нормального способу життя, нормальних життєвих зв`язків, неможливістю продовження активного життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також із невизначеністю перспектив лікування та віддалених наслідків тілесних ушкоджень, невизначеністю щодо того, чи буде досягнута цілковита реабілітація. Зокрема, перелом лонної кістки може позначитися на моторній та репродуктивній функціях організму, а ушкодження обличчя вплинути на зовнішній вигляд. Зазнавала і зазнає душевних страждань у зв`язку із тим, що потребує стороннього догляду, не може самостійно себе обслуговувати.

Виходячи із цього, позивач ОСОБА_10 оцінює завдану їй моральну шкоду у 200 000 гривень, проте з урахуванням 5 % розміру моральної шкоди від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика, просить стягнути з ОСОБА_8 199 356 грн. 50 коп. моральної шкоди.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника представник позивача вважає її доводи безпідставними і просить залишити її без задоволення. Зазначає, що всі документи, що підтверджують надання правової допомоги долучені до матеріалів справи із відповідним розрахунком в Акті приймання-передачі наданих послуг.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, зазначених у скарзі просили її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої відмовити.
Потерпіла та її представник, підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, стягнувши моральну шкоду з обвинуваченого з розрахунку, наведеному в скарзі та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника і просили залишити її без задоволення.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, правильність правової кваліфікації його дій та повнота судового розгляду в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги представника потерпілого про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Представник потерпілого, цивільного позивача просить позовну заяву частині стягнення моральної шкоди задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 199 356 грн. 50 коп. та стягнути з ОСОБА_8 судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції 3000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, представник вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував закон та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, помилково зазначивши, що ОСОБА_8 не є належним відповідачем за цією вимогою. При цьому наводить розрахунок, що обмеження у 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, встановлене статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не обмежує розміри моральної шкоди, як такої, а стосується виключно розміру моральної шкоди, вимога про відшкодування якої може бути пред`явлена до страховика. Отже, на думку представника, це обмеження на розповсюджується на вимоги про відшкодування моральної шкоди, звернені безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду.
Проте з такими твердженнями представника суд апеляційної інстанції не може погодитись, виходячи з наступного.
Той факт, що потерпіла ОСОБА_10 зазнала моральної шкоди внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та в результаті тривалого лікування, погіршення здоров`я, здібностей потерпілої, позбавлення можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин, не викликають сумнівів.
Разом з тим, під час встановлення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована ТДВ СК "Кредо".
Апеляційний суд відхиляє розрахунок представника цивільного позивача, що, оскільки позивач оцінює завдану їй моральну шкоду у 200 000 гривень, проте з урахуванням 5 % розміру моральної шкоди від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика, просить стягнути з ОСОБА_8 199 356 грн. 50 коп. моральної шкоди. Проте такий розрахунок ґрунтується на висновку про доведеність суми, яка підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, шкода, заподіяна здоров`ю потерпілої не є предметом судового розгляду у даному провадженні, а підлягає стягненню зі страхової компанії в порядку цивільного судочинства, про що зазначено у вироку суду і з чим погодився представник цивільного позивача.
За приписами п. 22.1. ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1. ст. 23 Закону №1961-IV).

Шкода пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовується за наявності підстав, визначених положеннями статей 24-26 Закону №1961-IV.

Розмір моральної шкоди, що відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, визначається у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи те, що в даному провадженні не вирішуються позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої та його розмір, який підлягає стягненню зі страхової компанії, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визначити остаточний розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, у зв`язку з чим немає можливості окремо розглядати ці позовні вимоги, які можуть бути вирішенні в порядку цивільного судочинства під час розгляду цивільного позову пред`явленого до страхової компанії та обвинуваченого.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про скасування вироку суду в частині цивільного позову і відмови в його задоволенні, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги захисника за своїм змістом зводяться до його незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правову допомогу, які понесла потерпіла, а не правильності вирішення цивільного позову.

Колегія суддів, враховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20), дійшла до наступного.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні дійшла до висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому, правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Перевіривши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції вважає доведеним розмір оплати гонорару, який потерпіла ОСОБА_10 сплатила представнику ОСОБА_7 , який підтверджується договором про надання правової допомоги та актами приймання-передачі наданих послуг, згідно з якими потерпіла сплатила 28 00 гривень та 3 000 гривень.

Разом з тим, відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі захисник, доводячи неспівмірність витрат на правову допомогу, які понесла потерпіла, наводить доводи про нескладність категорії кримінального провадження у якому надавалась правова допомога потерпілій, про недоцільність низки адвокатських запитів, які не надали результату для потерпілої, а відповіді на них містились в матеріалах кримінального провадження на день подання таких запитів. Такі доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає обґрунтованими і враховує їх під час визначення розміру процесуальних витрат.

Також суд апеляційної інстанції зважає на нетривалий строк досудового розслідування та участі представника потерпілої на цій стадії, яка вступила у справу 11 червня 2021 року, а 07 липня 2021 року обвинувальний акт був скерований до суду і 06 серпня 2021 року був ухвалений вирок.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Однак під час підготовки позовної заяви, формулюванні позовних вимог і обрання способу правового захисту у представника потерпілого виникли труднощі з визначенням характеру спірних правовідносин, що вплинуло на правильність визначення цивільного відповідача та не залучення належного співвідповідача (страхову компанію), що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої потерпілій в межах судового розгляду кримінального провадженні. При цьому, відомості про те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, яким керував ОСОБА_8 була застрахована, були отримані органом досудового розслідування з самого початку кримінального провадження (т. 1 а.к.п. 21).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні (потерпілому) всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений потерпілим та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про зменшення процесуальних витрат на правову допомогу за участь представника потерпілої на стадії досудового розслідування і в суді першої інстанції до 13 000 гривень і вважає співмірним розмір витрат за підготовку апеляційної скарги та участь в суді апеляційної інстанції в заявленій сумі 3 000 гривень, а загалом 16 000 гривень, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої і такий розмір буде відповідати принципу справедливості, а також критеріям розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної конкретної кримінальної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника та про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення процесуальних витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В інший частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4