Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-о/733/3/22
Єдиний унікальний №733/88/22
У Х В А Л А
Іменем України

31 січня 2022 року м. Ічня

Колегія суддів Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 у порядку виконання Рішення Конституційного Суду України № 6-р ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року за виключними обставинами у зв`язку зі спливом встановлених строків,

встановила:

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2004 року ОСОБА_4 засуджено за п.п. 1, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням у порядку виконання Рішення Конституційного Суду України № 6-р ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року за виключними обставинами у зв`язку зі спливом встановлених строків, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2021 року Другий сенат Конституційного Суду України виніс рішення у справі № 6-р (ІІ)/2021, в якому визнано неконституційними положення частини 1 статті 81 та частину 1 статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбуття покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Вказаним рішенням також був встановлений термін його виконання для Верховної Ради України щодо законодавчого врегулювання - 3 місяці з дня його прийняття. Однак на даний час Верховною Радою України не прийнято жодного Закону, який би регулював застосування положень ст. 81, 82 КК України до осіб засуджених до довічного позбавлення волі, що є безумовною підставою для задоволення його клопотання за виключними обставинами, так як встановлені строки спливли, тому просить застосувати до нього в повному обсязі дію статей 81 та 82 КК України, як до довічного (строкового) засудженого у зв`язку з понадмірними порушеннями його конституційних прав понад 3 роки та звільнити його від відбування покарання, обмежившись його відбутим строком, який становить 19 років з урахуванням Закону ОСОБА_5 .

Колегія суддів, розглянувши вказане вище клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Частина 3 статті 459 КПК передбачає, що виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Як на виключну обставину визначену п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України засуджений ОСОБА_4 посилається на Рішення Конституційного суду України № 6-р(II)/2021 від 16 вересня 2021 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Зазначена вище підстава для перевірки судових рішень у порядку виключного провадження виникає в разі встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого нормативно-правого акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 рішення зобов`язав Верховну Раду України усунути невідповідність окремих положень КК Основному Закону шляхом запровадження правового механізму, здатного забезпечити засудженим до довічного позбавлення волі реалістичну перспективу звільнення.

Зважаючи на викладене, приписи органу конституційної юрисдикції підлягають виконанню насамперед шляхом унесення Верховною Радою України змін до законодавчих норм, що регулюють умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення цих кримінально-правових інститутів на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021, на яке ОСОБА_4 посилається як на підставу своїх вимог, не констатовано невідповідності Основному Закону тих кримінально-правових норм, що встановлюють довічне позбавлення волі як вид покарання, тому зазначені у клопотанні обставини неможливо розцінити як виключні обставини відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України.

Разом із тим, інші питання, які ставляться перед судом засудженим ОСОБА_4 в його клопотанні стосуються фактично заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що не може бути предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами та вирішується в порядку виконання вироку судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних конституційних засад судочинства є обов`язковість судових рішень, що включає недопустимість їх перегляду за межами встановлених законом процедур. Цей конституційний принцип є відображенням засади юридичної визначеності (res judicata), яка за практикою ЄСПЛ є одним із фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, заява № 28342/95, пункти 61-62; «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 40; «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, заява № 32053/13, пункт 46). Зміст цієї засади полягає в тому, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення.

Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17 положення ч. 1 ст. 459 КПК України слід розуміти, як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими (виключними) обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції; положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що "суддя… вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами", слід розуміти, як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими (виключними) обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті кримінального провадження за виключними обставинами за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , роз`яснивши право подати таке клопотання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання в порядку, визначеному ст. 539 КПК України.

Керуючись ст. 459, 460, 462, 464 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_4 у порядку виконання Рішення Конституційного Суду України № 6-р ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року за виключними обставинами у зв`язку зі спливом встановлених строків.

Копію цієї ухвали разом із клопотанням про перегляд судового рішення за виключними обставинами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Колегія суддів: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3