ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1849/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/22/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, п.4 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 01 січня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання у нічний час. В якості доводів апеляційної скарги зазначала, що стороною обвинувачення клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою подано до суду з пропуском встановленого на те строку, клопотання про поновлення такого строку прокурором не заявлялось, що на думку сторони захисту, унеможливлювало розгляд такого клопотання по суті. Копія зазначеного клопотання обвинуваченому не вручалась, а стороні захисту була надана перед судовим засіданням, через що останні були позбавлені можливості належним чином підготуватись до розгляду його по суті. Прокурором не наведено реальних та достатніх доказів існування у даному кримінальному провадженні зазначених у клопотанні ризиків, які, на думку захисника, базуються виключно на припущеннях сторони обвинуваченого. Так, на відсутність ризику переховування ОСОБА_6 вказує його поведінка до моменту затримання, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого спростовується тим, що станом на момент звернення прокурора з клопотанням всі свідки та потерпілий у даному кримінальному проваджені судом допитані, про спроби тиску на них зі сторони обвинуваченого не заявляли. Обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину не визнає. Твердження про існування ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень є безпідставним, адже в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази вчинення ОСОБА_6 будь-яких злочинів.

Захисник звертала увагу суду на те, що ОСОБА_6 до затримання був працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання і за місцем роботи, ніколи раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений прокурор та захисник ОСОБА_8 про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Із заявами або клопотаннями щодо участі в судовому засіданні до апеляційного суду не звертались, обвинувачений та захисник ОСОБА_7 не заперечувала проти апеляційного розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.185, п.4 ч.2 ст.115 КК.

В судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків.

Перевіряючи наявність у даній справі ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою

Наявність існування вказаних ризиків об`єктивно підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину насильницького характеру, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 15 років, або довічного позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 поставлено в провину вчинення декількох злочинів, зокрема, злочин проти життя та здоров`я та злочин проти власності. Так, взявши до уваги обставини та характер їх вчинення, колегія суддів вважає доречним твердження про існування у даному кримінальному провадженні ризику продовження вчинення обвинуваченим злочинів, що є вагомою підставою для прийняття рішення про необхідність продовження утримання обвинуваченого під вартою.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Питання щодо пропуску прокурором строку на звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вже було предметом розгляду під час судового засідання у суді першої інстанції, зазначеному надано уцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Та обставина, що обвинуваченому не було надано копію клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а стороні захисту зазначене клопотання було вручено перед судовим засіданням, не може бути безумовною підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Адже ст.331 КПК зобов`язує суд розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності таких клопотань.

Доводи захисника про те, що прокурор не зазначив якими доказами підтверджуються ризики, на які він посилався, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурор належним чином мотивував своє клопотання та навів обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК. Крім того, судом першої інстанції вірно взято до уваги обставини розгляду даного кримінального провадження та зазначено про відсутність підстав вважати, що ризик незаконного впливу на свідків чи потерпілого у даному кримінальному провадженні має місце і надалі.

Обставини, на які посилалась захисник в своїй апеляційній скарзі, зокрема, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, працевлаштованість ОСОБА_6 до взяття його під варту, позитивні характеристики, та інші характеризуючи особу обвинуваченого дані, за встановлених у даному провадженні обставин не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 . Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про відсутність в матеріалах справи достатніх доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні будь-якого злочину колегією суддів не бере до уваги, адже зазначене є предметом розгляду кримінального провадження по суті

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 15.12.2021 Справа № 334/22/19