У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.12.2021 Справа №607/22330/21

Провадження 1-кс/607/7254/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000012 від 16 березня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 321-1, ч.3 ст. 212, ч.1 ст.209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року у справі 607/16485/17 на кошти в сумі 96436 гривень, що належать ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012. Відповідні відомості, які стали підставою для початку досудового розслідування у цьому провадженні, внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2017 року.

Досудове розслідування проводилось за фактами: умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах; легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом; зберігання з метою збуту та збуту завідомо фальсифікованих лікарських засобів, вчиненні за попередньою змовою групою осіб. Попередня правова кваліфікація кримінальних правопорушень визначена за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 та ч. 2 ст. 3211 КК України.

Так, у 2021 році слідчий слідчого управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Тернопільській області закрив кримінальне провадження у частині кримінальних правопорушень, попередня правова кваліфікація яких визначалась за ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 209 КК України.

В подальшому кримінальне провадження № 0000012 за епізодом, попередня правова кваліфікація якого визначена за ч. 2 ст. 3211 КК України, передано для здійснення досудового розслідування у слідчий відділ Тернопільського РУП ГУ Національної поліції в Тернопільській області. Досудове розслідування триває.

Заявник вказує, що 12 грудня 2017 року слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області задовольнив клопотання начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ГУ ДФС у Тернопільській області та надав дозвіл на проведення обшуку у приміщенні аптеки фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Із змісту вказаної ухвали вбачається, що орган досудового розслідування стверджував про те, що засновник та службова особа TOB «Соціальні аптеки» ОСОБА_6 , який також є фізичною особою-підприємцем та фактичним власником мережі аптек « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і «Борис», разом із фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , фізичними особами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за період діяльності у 2016-2017 роках з метою ухилення від сплати податків провели реалізацію лікарських засобів без відображення по бухгалтерському та податковому обліках, внаслідок чого до Державного бюджету не сплатили податки на загальну суму 4 000 000 грн., що є особливо великим розміром. Також ці особи зберігають з метою збуту та збувають фальсифіковані лікарські засоби.

Окрім цього слідчий вказував, що вищезгадані особи здійснюють реалізацію медичних препаратів та інших товарів через мережу аптек « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Реалізація, як стверджувала сторона обвинувачення, в основному проводилась за готівкові кошти без відповідного відображення по бухгалтерському та податковому обліках з використанням підконтрольних фізичних осіб-підприємців, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування другої групи з оборотом до одного мільйона гривень в рік, на яких зареєстровано понад 60 аптечних пунктів.

Сторона обвинувачення вважала, що у ході досудового розслідування встановила, що необліковані лікарські засоби та інші товари реалізуються в аптеці, що входить до мережі аптек « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , підприємницьку діяльність в якій нібито здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , а насправді діяльність якого контролює ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, 14 грудня 2017 року у приміщенні аптеки за адресою АДРЕСА_1 прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 проведено обшук, у ході якого серед іншого вилучено грошові кошти в сумі 96436 грн., які на наступний день визнанні речовими доказами та на які 19 грудня 2017 року слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області наклав арешт на майно, вилучене в ході цього обшуку, у тому числі і на грошові кошти в сумі 96436 гривень (єдиний унікальний номер судової справи 607/16485/17).

В ухвалі слідчий суддя дійшов переконання, що вилучені слідчим (хоча у цьому випадку майно вилучав прокурор) речі мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, та є доказами вчиненого кримінального правопорушення, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є засобом чи знаряддям вчинення злочину, грошові кошти - набуті злочинним шляхом. Отже, на думку слідчого судді, який наклав арешт на майно, сторона обвинувачення довела, що грошові кошти в сумі 96436 гривень є речовими доказами, оскільки вони набуті злочинним шляхом.

Заявник також вказує, що з ухвали про дозвіл на проведення обшуку в приміщенні, яке ОСОБА_5 використовує для підприємницької діяльності, зрозуміло, що сторона обвинувачення вважає, що останній допомагає ОСОБА_6 та іншим особам ухилятись від сплати податків шляхом реалізації необлікованих лікарських засобів та інших товарів через свою аптеку, тим самим і те, що вилученні у ОСОБА_5 грошові кошти набуті шляхом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КПК України.

Разом з тим, заявник звертає увагу, що на даний час ОСОБА_5 не лише не вручено письмового повідомлення про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, але й стороною обвинувачення констатовано відсутність події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, оскільки в цій частині провадження закрито.

Окрім цього, як вбачається з ухвали слідчого судді від 19 грудня 2017 року арешт на майно накладено за клопотанням начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ГУ ДФС у Тернопільській області, проте, станом на 19 грудня 2017 року ОСОБА_5 письмове повідомлення про підозру не вручалось, запобіжний захід до нього не застосовувався. За таких обставин з клопотанням про арешт майна третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повинен звертатись прокурор.

На підставі вищенаведеного, заявник вважає, що арешт на вказані у клопотанні кошти, які належать ОСОБА_5 накладений необґрунтовано та, що на даний час у даному кримінальному провадженні відпала потреба у застосуванні такого запобіжного заходу як арешт на зазначене майно, а тому просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі з підстав у ньому наведених та просив задовольнити, додатково зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження у частині кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 209 КК України - скасована.

Прокурор Тернопільської міської прокуратури ОСОБА_4 з приводу задоволення клопотання заперечив та зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, грошові кошти вказані у клопотанні визнанні речовим доказом, а беручи до уваги, що санкція кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється в рамках даного кримінального провадження передбачає конфіскацію майна, передчасне скасування арешту, може зашкодити досудовому розслідуванню у даному кримінальному провадженні, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення заявника та прокурора, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2021 року (справа №607/16129/17), клопотання слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Тернопільській області ОСОБА_13 подане в рамках кримінального провадження №0000012 від 16 березня 2017 року задоволено частково та надано дозвіл на проведення обушку у приміщенні аптеки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання і вилучення в тому числі і грошей одержаний внаслідок вчинення злочину.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, у кримінальному провадженні №0000012 від 16 березня 2017 року накладено арешт з поміж іншого на документи та речі вилучені у приміщенні аптеки, за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі і на грошові кошти в сумі 96436 грн.

Як вбачається із змісту ухвали арешт накладний з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, запобіганню їх втрати чи зникнення.

Слідчим суддею встановлено, що кошти у сумі 96436 грн. вилучені у ФОП ОСОБА_5 під час проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, ОСОБА_5 слід вважати особою, щодо майна якої вирішується питання про скасування арешту і яка має право на відповідні засоби правового захисту, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

В силу вимог ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора, проте прокурором в судовому засіданні не доведено належними доказами необхідності подальшого застосування арешту на належні ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 96436 грн., зокрема слідчому судді не надано доказів того, що вказані грошові кошти є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або ж були набуті злочинним шляхом.

За наведених обставин, враховуючи тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не доведенням прокурором необхідності у подальшому арешті зазначених у клопотанні грошових коштів, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що особа, яка звернулась із клопотанням відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України, довела, що в подальшому застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба.

Окрім цього, як встановлено у судовому засіданні, в рамках кримінального провадження №0000012 від 16 березня 2017 року повідомлення про підозру у вчиненні будь якого кримінального правопорушення, досудове розслідування яких здійснюється у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не повідомлялось, відтак останній має процесуальний статус третьої особи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Тобто, за змістом згаданої норми кримінального процесуального закону з клопотанням про арешт майна третьої особи може звернутися виключно прокурор.

Натомість, як вбачається з ухвали слідчого судді від 19 грудня 2017 року, арешт на майно третьої особи ОСОБА_5 накладено за клопотанням слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Тернопільській області ОСОБА_13 , а не прокурора, який здійснює повноваження прокурора в кримінальному провадженні №0000012 від 16 березня 2017 року. Таким чином, арешт на грошові кошти ОСОБА_5 , накладено за клопотанням не уповноваженої на те особи, а тому вимога заявника про скасування арешту на вказані у клопотанні грошові кошти є підставними.

З огляду на приписи п.18 ч.1ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що адвокатом ОСОБА_3 доведено, що потреби досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не виправдовують подальше втручання у право власності ОСОБА_5 .

Стороною обвинувачення не подано беззаперечних доказів, що завдання кримінального провадження не може бути виконане без накладення арешту на належні ОСОБА_5 кошти в сумі 96436 грн.

З урахуванням викладеного, дослідивши надані докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах ОСОБА_5 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а відтак арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2017 року на кошти в сумі 96436 грн, що належать ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року (справа 607/16485/17) на грошові кошти в сумі 96436 ( дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять шість) гривень, що належать ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1