Номер провадження: 11-сс/813/1405/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001211 від 09 вересня 2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08 листопада 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі - 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що складає 90 800 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та дійшов невірного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, визнав вину, сприяв розкриттю кримінального провадження, у розшуку не перебував.

Також, захисник ОСОБА_6 разом з апеляційною скаргою подала заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу без її участі.

До початку апеляційного розгляду від прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 надійшло клопотанням, в якому він просив розглядати апеляційну скаргу захисника без участі прокурора.

Підозрюваний ОСОБА_7 не звертався до апеляційного суду з заявами про його бажання приймати участь під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, керуючись ч.1 ст.406 КПК України, вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в письмовому провадженні.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_10 , у не встановлений досудовим розслідуванням час та місці, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбали наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено.

Після чого, 09.09.2021, у ранковий час доби (більш точного часу удовим слідством встановити не виявилось можливим) ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно, розподіливши між собою згортки з наркотичним засобом, з метою подальшого збуту, перенесли їх на територію, розташовану поблизу будинку № 34 по вул. Героїв Оборони Одеси, в м. Одесі, де збули наркотичний засіб, шляхом здійснення двох закладок.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут наркотичного засобу, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно та спільно, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб з метою збуту, перенесли його до будинку АДРЕСА_1 .

Того ж дня, у період часу з 06 год. 30 хв. до 07 год. ОО хв., співробітниками поліції проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої біля будинку №2 по вул. 8-ма Суворівська, під час якого виявлено та вилучено у ОСОБА_10 - 22 згортки, у ОСОБА_7 - 4 згортки з речовиною, яка згідно набору для експрес-аналізу на виявлення наркотичних речовин IDenta, містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, який останні незаконно зберігали при собі з метою подальшого збуту.

10 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 08 листопада 2021 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90 800 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколами оглядів місць події від 09.09.2021, в ході яких вилучено 4 та 2 пакетів з речовиною невідомого походження, що містить згідно набору для експрес-аналізу на виявлення наркотичних речовин IDenta в своєму складі наркотичний засіб - метадон;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- протоколом обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_7 від 09.09.2021, в ході проведення якого виявлено та вилучено 204 пакети з порошкоподібною речовиною;

- протоколом огляду речових доказів;

- іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0001211 у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що підозрюваний не має постійного місця проживання та реєстрації у м.Одеса, не має утриманців та постійного місця роботи.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в тому, що він разом з іншою особою ОСОБА_10 організували незаконну діяльність зі збуту наркотичних засобів з метою отримання прибутку.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_7 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Вимоги апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Захисником не додано до апеляційної скарги документів щодо належності підозрюваному ОСОБА_7 на праві власності житла.

Разом з тим, встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому. Докази наявності такої згоди має надати суду зацікавлена сторона.

Проте захисником не було додано до апеляційної скарги документи, що підтверджуються право власності третьої особи на житло, в якому можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_7 , а також згоду власника та осіб, які в ньому проживають, на встановлення за місцем їх проживання домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_7 .

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, що у свою чергу дає підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , особи підозрюваного, який не має постійного місця проживання в м. Одесі, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2021 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08 листопада 2021 року, із визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4