Справа № 450/2202/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1088/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгайчики Самбірського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одружений, раніше не судимий, фізична особа підприємець який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 по ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України від відбування даного покарання ОСОБА_7 звільнено з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Зобов`язано засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації .

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту оголошення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 13443 (тринадцять тисяч чотириста сорок три) грн. 20 коп. коштів понесених за залучення експертів.

Скасовано арешт на автомобіль марки «МАЗ 630305», д.р.н. НОМЕР_1 накладений згідно ухвали слідчого судді від 26.04.2021.

Скасовано арешт на автомобіль марки «МАН 10.224» д.р.н. НОМЕР_2 накладений згідно ухвали слідчого судді від 26.04.2021.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 30 березня 2021, о 12:30 год., він керуючи вантажним автомобілем марки «МАЗ 630305», д.р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним в сторону перехрестя з автодорогою сполучення «Львів-Пустомити-Меденичі» із сторони с. Нагоряни грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»); Р.2 п. 2.3 б); д); Р.10 п. 10.1; Р16 п.16.11, а також Розділу 33 «Дорожні знаки» (в частині вимог пріоритету 2.1 «Дати дорогу») та Розділу 34 «Дорожня розмітка», Правил Дорожнього Руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, які виразилися в тому, що він керуючи технічно-справним вантажним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці руху,перед початком руху не переконався, що він буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, при наближенні до не регульованого перехрестя автодороги сполученням «Львів-Пустомити-Меденичі» 11 км+950 м. у населеному пункті с. Малечковичі Львівського району Львівської області, здійснюючи виїзд на головну дорогу не надав перевагу фургону марки «МАН 10.224» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі в сторону м. Львова допустивши із ним зіткнення. Внаслідок даної ДТП, ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент спричинення.

Такими своїми діями ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, тобто злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 1 рік. В решті вирок залишити без зміни.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, прокурор вважає вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із спричиненням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, на переконання прокурора, судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Наголошує, що ОСОБА_7 не позбавлений права на працю за іншими спеціальностями і інших установах.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене та на підставі ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги прокурора за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його в межах апеляційної скарги.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція частини другої статті 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 основного покарання і вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального прпавпорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано, що відповідно до ст. 12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин з необережності, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема те, що останній вперше притягається до кримінальної відповідальності, сприяв слідству та суду в встановленні істини по справі, чисто сердечно розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також місцевим судом враховано те, що , потерпілий просить його суворо не карати та призначити найменше покарання, про що свідчить подана заява потерпілого та його виступ в судовому засіданні суду першої інстанції.

Крім того судом першої інстанції з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 являється ФОП, займається перевезеннями, вказана робота є його єдиним заробітком та використовує автомобіль для утримання своєї сім`ї, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України з його звільненням від відбування покарання відповідно до ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує позицію потерпілого, який просив врахувати добровільне відшкодування матеріальних та моральних збитків, вибачення перед потерпілим як суттєві пом`якшуючі обставини. Крім того, потерпілий в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, та вказав, що не настоюватиме на призначенні ОСОБА_10 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та не заперечуватиме проти не застосування судом такого виду додаткового покарання.

Аналізуючи наведені обставини, на думку апеляційного суду, поведінка ОСОБА_7 свідчить про його дійсне розкаяння, оскільки він критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, добровільно відшкодував заподіяну злочином шкоду, висловив жаль з приводу вчиненого.

Вищенаведені обставини в їх сукупності дають колегії суддів підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, враховуючи зазначені дані про його особу та конкретні обставини провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому лише основного покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, наслідки суспільно-небезпечного діяння, обставини кримінального провадження в їх сукупності, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, відтак доводи апеляційної скарги щодо застосування додаткового покарання не підлягають до задоволення.

З огляду на вищевикладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Що стосується посилань сторони обвинувачення на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора та потерпілої не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну прокурора ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді