В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000227, від 10.10.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля Блажівська, Самбірського району Львівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, а саме:
- 19.04.2010 року вироком Самбірського міського судe Львівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки;
- 23.07.2010 року вироком Стрийського міського суду Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі;
- 14.0.2015 року вироком Самбірського міського суду Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70, ст. 72 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;
- 29.07.2016 року вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі. 06.09.2018 року звільнений по відбуттю строку покарання.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:
10.10.2020 року приблизно о 01 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , помітив на порозі вказаного будинку дві каністри об`ємом по 20 літрів кожна, наповнені дизельним пальним, які вирішив вкрасти.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 , переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, таємно від оточуючих, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з ганку вищевказаного будинку вчинив крадіжку двох пластикових каністр ємністю по 20 літрів кожна, заповнених дизельним пальним вартістю 22 гривні 55 копійок з 1 літр, на загальну суму 902 гривні, які поклав до багажного відділення автомобіля «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 , яким в подальшому незаконно заволодів, та з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
10.10.2020 року о 01 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по особистим справам, через незачинені двері прийшов до квартири свого знайомого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , де побачивши, що ОСОБА_7 спить в одній із кімнат квартири та не спостерігає за його діями, помітив в приміщенні кухні на настінній вішалці ключі від автомобіля «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 41315 гривень 11 копійок. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, який був припаркований поряд з вищевказаним будинком, та який перебував у користуванні на підставі доручення у ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 , 10.10.2020 року о 01 годині 30 хвилин, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих з настінної вішалки кухні взяв ключі від автомобіля «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , після чого вийшов на подвір`я, де за допомогою вказаних ключів відчинив центральний замок автомобіля та сів до салону автомобіля, привів двигун в дію та на вказаному автомобілі залишив місце вчинення злочину.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав. Пояснив, що 09.10.2020 року вони разом з ОСОБА_7 приблизно о 12-13 годині купили пива та розмовляли, після чого вирішили сходити на день народження до їхнього знайомого. Приблизно о 18-19 годині вони прийшли до ОСОБА_10 , випили та всі разом пішли грати у волейбол, повернувшись до місця проживання іменинника, продовжили святкування. Під час святкування заходив їх спільний знайомий на ім`я ОСОБА_11 , прізвища не пам`ятає, він домовилися з ним про купівлю будинку. Приблизно о 24 годині він звернувся до ОСОБА_7 з проханням завтра скористатися його автомобілем, на що останній відповів, що поговоримо. ОСОБА_7 пішов, а ОСОБА_3 ще залишився святкувати до 2-3 години ночі, потім пішов додому, перевдягнутися. Після чого ОСОБА_3 пішов до місця проживання ОСОБА_7 , розбудив його, останній, будучи в стані сп`яніння, дозволив йому скористатися своїм автомобілем. Каністри з дизельним пальним взяв сам, не питаючи, так як не знав скільки пального йому потрібно, щоб доїхати до м. Львів. Після поїздки мав намір все повернути ОСОБА_7 про що і написав у SMS повідомленні. В Новоград-Волинському зупинили працівники поліції. Автомобіль був потрібний щоб поїхати до сестри, яка проживає у м. Львів та позичити кошти, яких не вистачало для купівлі будинку. Будинок мав намір купити у розстрочку, з продавцем домовився в день, коли відбувалося святкування дня народження ОСОБА_10 про те, що він домовлявся купити будинок знав тільки він та ОСОБА_11 . З сестрою не розмовляв, що б та позичила йому гроші на будинок. Про те, що в сестри кошти були йому відомо, оскільки остання приїхала із заробітків. З сестрою спілкувався нечасто. З ОСОБА_7 знайомі, спілкувалися, майже щодня бачилися. ОСОБА_3 робив ремонт у ОСОБА_7 та його матері. Неодноразово ОСОБА_7 надавав своє авто ОСОБА_3 , та останній ним керував. В тому числі привозив будівельні матеріали для ремонту. Зазначив, що йому було відомо, що документи на автомобіль знаходяться в автомобілі, а ключі на вішалці в кухні. Повідомив, що на автомобілі до Львова ніколи не їздив, їхав по навігатору заблукав. Поїхав на Київ, потім на Канів, потім розвернувся поїхав до ОСОБА_12 , після чого запитав у людини, яка була біля дороги, дорогу як їхати, після чого розвернувся і поїхав в правильному напрямку. Наголошував, що умислу заволодіти транспортним засобом не мав, і взяв його з дозволу потерпілого. Що стосується каністр з дизельним топливом, то дозволу у потерпілого не питав, в цій частині він визнає свою винуватість та щиро кається у вчиненому.
Незважаючи невизнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_3 знайомі протягом року, у них нормальні відносини, спільно проводять час, причин оговорювати його у потерпілого не має. ОСОБА_3 робив у ОСОБА_7 ремонт протягом двох місяців. Під час ремонту ОСОБА_3 декілька разів користувався його автомобілем, коли їздив в магазин докуповувати матеріали. Їздив сам або з дружиною потерпілого. 09.10.2020 року вони з ОСОБА_3 зустрілися, щоб разом погуляти у волейбол. Пізніше зустріли свого знайомого ОСОБА_10 , який запросив останніх до себе додому відсвяткувати день народження. Після святкування, ОСОБА_7 віддав свій рюкзак ОСОБА_3 , так як був у стані сильного алкогольного сп`яніння та повернувшись до себе додому, ліг спати. Розмов з ОСОБА_3 передачі автомобіля не було. Автомобілем в той день не користувався, додому повертався пішки. Автомобіль перебував на подвір`ї за адресою АДРЕСА_1 . Зранку дружина помітила відсутність автомобіля. Пізніше, ОСОБА_7 виявив відсутність ключів від автомобіля, які висіли на настінній вішалці в приміщенні кухні та двох каністр ємністю по 20 літрів кожна, заповнених дизельним пальним. Коли побачив свій рюкзак на веранді, ОСОБА_7 то припустив, що автомобіль міг взяти ОСОБА_3 , хоча дозвіл на користування своїм автомобілем ОСОБА_3 не надавав. На телефон потерпілого надійшло SMS повідомлення від ОСОБА_3 з якого вбачалося, що він взяв автомобіль потерпілого, був зупинений працівниками поліції та скоро поверне авто ОСОБА_7 . ОСОБА_7 намагався по телефону зв`язатися з ОСОБА_3 , але йому це не вдалося. У відділку поліції, куди прийшов ОСОБА_7 , ОСОБА_3 запевняв, що я надав йому дозвіл на користування автомобілем, однак я не надавав дозволу на керування автомобілем. Обставини того дня ОСОБА_7 погано пам`ятає, так як був у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що розмов, про те, що ОСОБА_3 потрібне авто, не було. Повідомив, що в той вечір ОСОБА_3 автомобіль не дав би, оскільки той вживав алкоголь. Припускає, що міг дозволити ОСОБА_3 користуватися своїм автомобілем, проте нічого не пам`ятає та стверджувати нічого не може. За каністри з дизельним пальним нічого не пам`ятає, топливо придбав за 800грн.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 знає протягом 1,5 року, відноси між ними дружні. 09.10.2020 року він, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 грали у волейбол. Приблизно о 22 годині 09.10.2020 року всі пішли святкувати його день народження. Всі разом святкували, весело проводили час, вживали алкогольні напої, спілкувалися між собою. Святкували до 1 години та всі разом розійшлися. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 пішли разом. На наступний день до ОСОБА_14 зателефонувала сестра, яка є дружиною потерпілого, та повідомила, що пропала машина. Свідок знає, що у ОСОБА_7 є автомобіль марки «Skoda Octavia» та стверджує, що бачив, як ОСОБА_7 досить часто їздив на своєму автомобілі з ОСОБА_3 , за кермом автомобіля був ОСОБА_3 . Чи розмовляли ОСОБА_3 з ОСОБА_7 з приводу автомобіля, під час святкування дня народження, пояснити нічого не може, не чув таких розмов. Про те, що ОСОБА_3 хоче купити квартиру також нічого не знає.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що 09.10.2020 року святкували день народження ОСОБА_10 . Приблизно о 19 годині прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та відразу ж пішли на стадіон гуляти у волейбол, повернулися приблизно о 22 годині. Всі разом на кухні святкували, вживали алкогольні напої, під час святкування на декілька хвилин заходив ОСОБА_15 . Святкували приблизно до 2 години 10.10.2020 року, потім всі розійшлися по домам, ОСОБА_3 з ОСОБА_7 пішли разом, куди пішли далі не знає. У ОСОБА_7 із собою був рюкзак з м`ячем. Пояснила, що знає, що ОСОБА_3 робив у ОСОБА_7 ремонт, останній довіряв ОСОБА_3 , стверджує, що бачила, як ОСОБА_3 , з дозволу ОСОБА_7 , брав машину останнього, щоб поїхати закупити матеріали для ремонту. Знає, що ключі від автомобіля завжди знаходилися на настінній вішалці в приміщенні кухні, про це також було відомо і ОСОБА_3 . Чи відбувалася між ними розмова, під час святкування, щодо надання дозволу ОСОБА_3 на керування автомобілем потерпілого, пояснити не може, щодо оренди квартири нічого не знає. О 10 годині 10.10.2020 року ОСОБА_13 зателефонувала дружина потерпілого ОСОБА_16 , яка є її сестрою та повідомила, що у них зникла машина, запитала, чи не має в неї автомобіля. Автомобіля в неї не було, про що вона повідомила останній та більше нічого з даного приводу повідомити не може.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 09.10.2020 року святкували день народження ОСОБА_10 . Він пішов спати, коли повернувся на кухню, точного часу сказати не може, зазначає, що була темна пора доби. Побачив що там перебувають ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Вони святкували, сміялися. Також приходив брат ОСОБА_10 , привітав останнього і відразу ж пішов. При ньому розмови про автомобіль чи оренду квартири не було. Після цього ОСОБА_17 пішов спати. Свідок зазначає, що ОСОБА_3 знає протягом 1-1,5 року, останній винаймає квартиру та володіє автомобілем марки ВАЗ 2105 червоного кольору. Також зазначив, що ОСОБА_3 робив ремонтні роботи у ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 разом з ОСОБА_3 відпочивали. О котрій чоловік повернувся вона не знає, так як приблизно о 22-23 годині пішла відпочивати та вже спала. Звечора ключі та автомобіль були на своїх місцях. Прокинувшись зранку, приблизно о 08 годині побачила, що на кухні відсутні ключі від їхньої машини та на подвір`ї її не було. Вона зателефонувала до сестри дізнатися, чи не знає вона де їх машина, на що сестра відповіла, що не знає. ОСОБА_16 розбудила чоловіка та запитала де їх машина, на що останній повідомив, що не знає, і що автомобіль повинен бути на місці. Пізніше чоловік побачив SMS повідомлення та дізнався, що ОСОБА_3 взяв їх автомобіль та поверне через декілька годин. Дозвіл ОСОБА_3 на керування автомобілем вона не надавала, чи надавав дозвіл її чоловік вона не знає. Також була помічена відсутність двох каністр з дизельним пальним, які чоловік придбав у приватної особи. Пояснила, що декілька разів раніше ОСОБА_3 користувався їхнім автомобілем та на це вони надавали йому дозвіл. Раніше без дозволу ОСОБА_3 не брав їхній автомобіль. Коли ОСОБА_3 , з їх дозволу користувався автомобілем, то ключі передавали з рук в руки, однак він знав де вони знаходяться. Може припустити, що чоловік дозволив ОСОБА_3 користуватися автомобілем, але стверджувати не може, оскільки чоловік не знав де знаходиться автомобіль. Пізніше вони звернулися із заявою про зникнення автомобіля до поліції.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 приходиться їй зятем. Близько 2 років вони з її дочкою проживають разом, разом виховують трьох дітей дочки від першого шлюбу, ОСОБА_3 працює, забезпечує сім`ю, працював у м. Києві разом з її сином. Діти проживали на орендованій квартирі, планували купити будинок, ходили дивитися різні варіанти, домовлялися купити будинок на виплату. Особисто з ОСОБА_7 вона не знайома, але знає, що ОСОБА_3 робив у нього ремонт, під час якого неодноразово використовував машину потерпілого для закупівлі матеріалів для ремонту. По це їй також відомо зі слів дочки, яка неодноразово розповідала, що ОСОБА_3 використовує автомобіль ОСОБА_7 , керує ним, іноді відвозить ОСОБА_7 . Стверджує, що особисто чула, як дружина ОСОБА_7 ОСОБА_16 просила ОСОБА_3 поїхати за будівельними матеріалами. Про те, чи відомо ОСОБА_3 , де знаходяться ключі від автомобіля, вона не знає. Чи надавав ОСОБА_7 дозвіл ОСОБА_3 керувати транспортним засобом 10.10.2020 року їй не відомо.
Також винуватість ОСОБА_3 доводиться дослідженими письмовими доказами, а саме, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України внесені 10.10.2020 року за № 0000227.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України внесені 13.10.2020 року за № 0000229.
Постановою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури від 29.10.2020 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000227 від 10.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000229 від 13.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України об`єднано в одне провадження за № 0000227.
Незважаючи на те, що ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, суд приймає до уваги наявність вказаного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки з урахуванням положення ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В судовому засіданні оголошено і досліджено заяву ОСОБА_7 від 10.10.2020 року, з якої убачається, останній просить притягнути до відповідальності невідому йому особу, яка незаконно заволоділа автомобілем марки «Skoda Octavia», 2000 року випуску, зеленого кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , належним ОСОБА_7 .
З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_7 від 13.10.2021 року убачається, що останній просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , яки незаконно заволодів двома каністрами ємністю 20 літрів кожна з дизельним паливом, які знаходилися біля його веранди за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдав матеріального збитку.
На підставі вказаних заяв до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальні правопорушення.
З протоколу огляду місця події з ілюстративною фототаблицею до нього від 10.10.2021 року, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості біля вказаного будинку.
З протоколу огляду місця події з ілюстративною фототаблицею до нього від 10.10.2021 року, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_19 , вбачається що об`єктом огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема приміщення кухні, в якій зі слів потерпілого, на настінній вішалці висіли ключі від його автомобіля «Skoda Octavia».
З дослідженої постанови про оголошення в розшук автомобіля від 10.10.2020 року вбачається, що автомобіль марки «Skoda Octavia», з номерним знаком НОМЕР_1 , оголошено в розшук та дані внесені до бази УГОН.
Відповідно до рапорту старшого інспектора чергового Новгород-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_20 , 10.10.2020 року о 16.56 год., надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.10.2020 року о 16.55 год. за адресою: с. Романівка, Новгород-Волинського району на дорозі Траса затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який керував автомобілем марки «Skoda Octavia», з номерним знаком НОМЕР_1 .
Згідно рапорту поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_21 вбачається, що 10.10.2020 року на 213 км автодороги Київ-Чоп, під час несення служби було помічено автомобіль марки «Skoda Octavia», з номерним знаком НОМЕР_1 , який знаходиться в розшуку. Даний автомобіль було зупинено, за кермом перебував ОСОБА_3 , який не мав посвідчення водія.
Також було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та відносно останнього винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП та складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно протоколу огляду місця події від 10.10.2020 року з фототаблицею до нього , який досліджено в судовому засіданні, з якого убачається, що оглядом є узбіччя 213 км траси Київ-Чоп в напрямку м. Рівне. На узбіччі даної траси, біля автобусної зупинки с. Романівка Новоград Волинського району Житомирської області виявлено автомобіль «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 зеленого кольору. Під час огляду салону автомобіля було виявлено та вилучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сумку з речами. В багажнику автомобіля, крім іншого виявлено дві пластикові каністри. Також на фототаблиці біля автомобіля автомобіль «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 зеленого кольору знаходиться ОСОБА_3 .
З копії протоколу про адміністративне правопорушення від 10.10.2020 року убачається, що ОСОБА_3 10.10.2020 року о 16 год. 40 хв. на 213 км траси Київ-Чоп керував автомобілем Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 .
З постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 10.10.2020 року убачається, що ОСОБА_3 10.10.2020 року о 16 год. 40 хв. на 213 км траси Київ-Чоп керував автомобілем Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при цьому права керування транспортними засобами.
З дослідженого в судовому засіданні маршруту та карти маршруту транспортного засобу «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 , убачається маршрут руху вказаного автомобіля після того, як ним заволодів ОСОБА_3 .
З протоколу огляду речового доказу з додатками від 15.10.2020 року убачається, що слідчим в приміщенні службового кабінету, було оглянуто ключі від автомобіля марки «Skoda» моделі «Octavia 1.9 TDI» та іноземне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку експерта від 23.10.2020 року, середня ринкова вартість нерозмитненого транспортного засобу марки «Skoda» моделі «Octavia 1.9 TDI», 2000 року виготовлення зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Республіки Польща) станом на 10.10.2020 року становить 41315,11 грн.
З протоколу огляду місця події з ілюстративною фототаблицею до нього від 15.10.2021 року, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_19 , вбачається що об`єктом огляду є автомобіль Skoda Octavia 1.9 TDI» номерний знак НОМЕР_1 » зеленого кольору. Під час огляду виявлено та вилучено дві каністри ємністю по 20 літрів кожна, білого та жовтого кольорів, які знаходилися в багажнику автомобіля.
З протоколу огляду речового доказу з додатками від 15.10.2020 року убачається, що слідчим було оглянуто дві пластикові каністри прямокутної форми ємністю по 20 літрів кожна, білого та жовтого кольорів.
Відповідно до висновку експерта від 16.10.2020 року, ринкова вартість 40 літрів дизельного палива, станом на 10.10.2020 року складає 902,00 грн.
Прокурор в судовому засіданні стверджував про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та вважав за необхідне призначити йому покарання, із застосуванням ст. 70 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Захисник в судовому засіданні вважав, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, в суді не доведена. ОСОБА_3 автомобіль взяв з дозволу потерпілого, у нього не було умислу незаконного заволодіння цим транспортним засобом. Просив виправдати обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України. За ч. 2 ст. 185 КК України, просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Аналізуючи та оцінюючи усі зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, проводячи судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що відповідає вимогам ст. 377 КПК України, суд вважає із достовірністю встановленою та доведеною винуватість ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно та ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Наведені докази у сукупності не викликають сумніву, є достовірними, належними, об`єктивними та допустимими, не суперечать один одному, та повністю узгоджуються між собою.
Суд критично оцінює доводи ОСОБА_3 про те, що він не вчиняв вказаний злочин, так як взяв автомобіль з дозволу потерпілого, без умислу направленого на незаконне заволодіння.
Твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 надавав йому дозвіл користуватися автомобілем спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 .
Крім того, такі показання обвинуваченого не підтверджуються жодними доказами у справі.
Як встановлено з показів потерпілого та свідків, жодних договорів або домовленостей між потерпілим та обвинуваченим щодо користування 10.10.2020 року автомобілем не було, ніхто зі свідків таких не чув.
Критично ставиться і суд до позиції обвинуваченого, висловленої в судових дебатах, про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі твердження спростовуються показаннями самого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , даними в судовому засіданні про те, що вони святкували день народження ОСОБА_10 , допізна вживали алкогольні напої.
Покази потерпілого, свідків та письмові докази у провадженні, про обставини незаконного заволодіння автомобілем узгоджуються між собою, не суперечать один одному, а навпаки доповнюють один одного і у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів.
Порушень положень Параграфу 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Тож зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
Оцінюючи досліджені судом документи, суд визнає їх належними, такими, що прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Наведені вище докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винного, подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_3 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
При ухваленні вироку відносно ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов внутрішнього переконання про те, що матеріали справи містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.
За таких обставин, оцінюючи безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить з наступного.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» ( рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, через два роки після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив умисні корисливі злочини, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини справи в сукупності, тяжкість та суспільну небезпеку вчинених злочинів, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та за наявності, тих, що його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Призначаючи ОСОБА_3 остаточне покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, в даному конкретному випадку, на думку суду, не буде відповідати характеру вчинених злочинів, їх суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статтей обвинувачення ОСОБА_3 буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, залишити без зміни.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 980,70 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за:
ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі;
ч. 2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 10 жовтня 2020 року, з моменту затримання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою - залишити без зміни.
Цивільний позов не заявлено.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 980 (дев`ятсот ) грн. 70 коп.
Речові докази:
- чотири змиви та чотири марлеві тампони, які поміщено до чотирьох паперових конвертів з відповідними ідентифікуючими написами та які зберігаються у камері схову речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити;
- автомобіль марки «Skoda» моделі «Octavia 1.9 TDI» 2000 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 разом з ключами та іноземним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від вищевказаного автомобіля, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у останнього, як у власника майна;
- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке передане на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у останнього, як у власника майна;
- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке передане на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 повернути власнику ОСОБА_16 ;
- дві пластикові каністри ємністю по 20 літрів кожна, одна з яких білого кольору на якій наклеєна етикетка, а друга біло-жовтого кольору, яка була без маркування, та які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у останнього, як у власника майна;
- CD-R диск жовтого кольору з відеозаписом з відеореєстратора, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1