Справа № 127/3889/20
Провадження №11-кп/801/991/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниці, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із середньою освітою, одружений, українець, громадянин України, раніше судимий:
?11.10.2001 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
?02.10.2002 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
?25.12.2002 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
?24.06.2003 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;
?22.03.2007 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 187, ст. 70 до 5 років 3 днів позбавлення волі. Звільнений 27.07.2007 по відбуттю строку покарання;
? 31.10.2008 Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 3 років 10 місяців обмеження волі. Звільнений 25.02.2011 на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.02.2011 умовно-достроково з невідбутим строком покаранням 1 рік, 2 місяця, 2 дня;
?28.03.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
?24.06.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
?10.02.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 31.10.2016 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2016 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік, 2 місяці, 23 дня;
?24.10.2017 Апеляційним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
?08.08.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.09.2019 по відбуттю строку покарання;
?11.11.2020 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.02.2021 вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2020 змінено та призначено покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України 4 роки позбавлення волі, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням йому покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі;
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням покарання, призначеного вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2020 (ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17.02.2021) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано частину відбутого покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2020.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку, а саме з 16.06.2021.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 1 256 грн.
Скасований арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2019 та арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2019.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 21.01.2020 по день звільнення ОСОБА_7 з-під варти на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 25.03.2020, тобто по 25.03.2020.
Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він у невстановлені дату та час, перебуваючи на території гаражно-будівельного кооперативу учасників АТО, який знаходився біля будинку № 5А, що по вул. Я. Шепеля в м. Вінниця, помітив металеві конструкції у вигляді труб та швелерів, що належить ОСОБА_9 , який проводив будівельні роботи за даною адресою. У ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна шляхом його реалізації без відома власника.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, будучи впевненим, що оточуючі не розуміють дійсного значення його намірів та дій, ОСОБА_7 22.10.2019 запропонував ОСОБА_10 купити в нього металеві конструкції у вигляді труб та швелерів, вказавши, що вони є його власністю та знаходяться у вищевказаному гаражному кооперативі біля будинку АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_10 погодився.

Цього ж дня, ОСОБА_10 , який не був обізнаний зі злочинними намірами ОСОБА_7 , приїхав на власному автомобілі до гаражно-будівельного кооперативу учасників АТО, який знаходився біля будинку № 5А, що по вул. Я. Шепеля у м. Вінниці.
ОСОБА_7 , який вже там перебував, завантажив разом з ОСОБА_10 до кузова його автомобіля частину металевих труб та швелерів, які знаходились біля одного з гаражних приміщень вище вказаного гаражно-будівельного кооперативу, після чого отримав від ОСОБА_10 1 500 грн. в якості оплати за продану частину комплектуючих до металоконструкції.
В подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи до кінця свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, близько 09:00 год. 23.10.2019 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які не були обізнані з протиправними намірами ОСОБА_7 , знову приїхали до гаражно-будівельного кооперативу учасників АТО, який знаходився біля будинку № 5А, що по вул. Я. Шепеля в м. Вінниці.
ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 помістили металеві конструкції у вигляді труб та швелерів, які не були забрані ОСОБА_10 попереднього разу, до кузова належного останньому автомобіля, за що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 1 000 грн. в якості другої частини оплати за проданий товар, після чого покинув місце вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 7 805,70 грн., оскільки згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 7027/19-21 від 06.11.2019 ринкова вартість викраденого майна, а саме брухту чорних металів у вигляді 34 металевих труби вагою 500 кг та 9 металевих швелерів вагою 970 кг станом на момент вчинення злочину складала 7 805,70 грн.
Крім того, ОСОБА_7 03.10.2019 перебуваючи у м. Вінниця по вул. Сабарівське шосе, помітив залишений без нагляду бувший у використанні металевий кузов типу «Кунг» з автомобіля «Газ-66», належний ОСОБА_13 , який знаходився на території однієї із садово-огородних ділянок ГТ «Здоров`я», в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаного металевого кузова типу «Кунг».
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з метою власного незаконного збагачення, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись нагодою та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не помічені, ОСОБА_7 викликав вантажний автомобіль з маніпулятором та погрузив на нього бувший у використанні металевий кузов типу «Кунг» з автомобіля «Газ-66», вартість якого згідно висновку експерта № 8250/19-21 від 20.12.2019 складає 13 600 грн.
Після цього ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 13 600 грн.
Крім того, ОСОБА_7 26.11.2019 близько 15:00 год., перебуваючи у м. Вінниці по вул. Сабарівське шосе, помітив залишений без нагляду бувший у використанні металевий кузов типу «Кунг», належний ОСОБА_14 , який знаходився на території однієї із садово-огородних ділянок ГТ «Здоров`я», в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищевказаного металевого кузова типу «Кунг».
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з метою власного незаконного збагачення, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись нагодою та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не помічені, ОСОБА_7 викликав вантажний автомобіль з маніпулятором та загрузив на нього бувший у використанні металевий кузов типу «Кунг», вартість якого згідно висновку експерта № 8109/19-21 від 18.12.2019 складає 6 426,23 грн.
Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 6 426,23 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, просить вирок щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції призначив йому таке суворе покарання, не врахувавши того, що він щиро розкаявся, потерпілі претензій до нього не мають та просили не позбавляти його волі. Також зазначає, що його батьки похилого віку та тяжкохворі, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, за місцем проживання він характеризується позитивно, крім цього заперечує таку велику кількість у нього судимостей, уточнюючи, що дана судимість у нього п`ята.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та призначити йому більш м`яке покарання, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив максимальну міру покарання ОСОБА_7 , при цьому зазначив у вироку, однак не врахував, що обвинувачений вину визнав повністю, сторона обвинувачення просила призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, жоден з потерпілих не наполягав на суворому покаранні, частина викраденого майна була повернута потерпілим. Крім того, ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину та хворих батьків, немає негативних характеристик, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Таке суворе покарання, на думку захисника, не відповідає положенням ст. 50 КК України, роз`ясненням, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, судом його дії кваліфіковані вірно.

Вирішуючи по суті апеляційні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з міркувань визначеної ст.50 КК України мети покарання, а саме виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, при його призначенні суд вірно врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, за місцем проживання якого скарг на його поведінку не надходило, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, 2012 року народження та хворих батьків, раніше неодноразово судимий, обставиною, що пом`якшує покарання є його щире каяття та обставиною, яка його обтяжує є рецидив злочинів.

Скоєні злочини є аналогічними кримінальним правопорушенням, за якими ОСОБА_7 був неодноразово засуджений, вищенаведені обставини у їх сукупності засвідчують сталість протиправної поведінки обвинуваченого та його небажання піддавати критиці свою антисоціальну поведінку, а тому призначене йому покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та підстав вважати його надто суворим чи м`яким немає.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про можливість призначення йому покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, тобто більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає, з огляду на таке.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ч. 1ст. 69 КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Хоча ОСОБА_7 висловив щире каяття, визнав себе винуватим, але у своїй сукупності обставина, яка пом`якшує покарання та дані про особу винного, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на наведене, відсутні підстави для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.
Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4