Провадження №1-кп/127/545/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеконференцзв`язку в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2019 за № 0000246,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК), та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 190 КК.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні було призначене на 10.30 год. 09.03.2022, однак усі учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились. До відкладення судового розгляду справи прокурор заявив клопотання про продовження застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має постійного місця проживання, винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнає, не має стійких соціальних зв`язків, може ухилятись від явок до суду, а також іншим чином перешкоджати встановленню об`єктивної істини у справі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає за неможливе провести підготовче судове засідання, не заперечував проти вирішення питання щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, однак вважає, що ризики, наведені прокурором, не доведені відповідними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора. Висловлюючи свою думку щодо заявленого прокурором клопотання, захисник зауважив, що хоча ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, однак він у разі його звільнення з-під варти проживатиме зі своєю колишньою співмешканкою, з якою має спільну дитину.

ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, не заперечував факту неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердив факт відсутності у нього постійного місця проживання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Слід при цьому зауважити, що частиною першою статті 315 КПК визначено, що якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Аналіз приписів наведених правових норм свідчить, що вирішення питання щодо запобіжних заходів можливе лише після ухвалення судом рішення про призначення справи до судового розгляду відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 314 КПК. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з введенням військового стану Україна повідомила про відступ від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому суд вважає за доцільне вирішити клопотання прокурора щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу до ухвалення відповідного судового рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з частиною першою статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Представник сторони обвинувачення вищезазначених вимог кримінально-процесуального закону щодо форми, порядку звернення з відповідним клопотанням не дотрималась. Разом з тим, суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 спливає 13.03.2022. Суд при цьому враховує, що сторона захисту не наполягала на відкладенні розгляду заявленого клопотання, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час судове слідство не завершене, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отже, з клопотання прокурора випливає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, не має постійного місця проживання і стійких соціальних зв`язків, винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнає. Хоча прокурор відповідні докази на підтвердження зазначених посилань у клопотанні про продовження застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу не надала, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні ряд наведених прокурором обставин не заперечували, а саме не заперечували факту відсутності у ОСОБА_5 постійного місця проживання та факту неодноразово притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Також суд враховує, що висловлюючи свої заперечення щодо заявленого прокурором клопотання, обвинувачений та його захисник не назвали конкретної адреси, за якою ОСОБА_5 може проживати у разі зміни застосованого до нього запобіжного заходу. В подальшому ОСОБА_5 повідомив, що може проживати за адресою: АДРЕСА_1 , однак не повідомив, кому належить зазначене житло і чи не заперечує власник (користувач) зазначеного житла проти проживання ОСОБА_5 у ньому на час судового розгляду справи.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає твердження прокурора про неможливість виконання обвинувачених покладених на нього процесуальних обов`язків за умови застосування до нього менш суворого запобіжного заходу. З огляду на викладене, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 обмежений від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2022 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року дорівнює 2481 гривень. Отже, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 45400 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_5 має бути звільнений з-під варти з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 09 березня 2022 року до 23.59 години 07 травня 2022 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 110 (сто десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 272910 (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот десять) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_5 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: