Справа № 445/616/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1170/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 05 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Буського районного суду Львівської області від 05 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Золочівського районного суду Львівської області від 18.05.2018 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання його під вартою залишено без змін до вступу цього вироку у законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати із 09 січня 2018 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Скасовано арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 09.01.2018 року.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду, ОСОБА_7 7 січня 2018 року, з 03 години 15 хвилин до 07 години 04 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що остання перебуває на 11-12 тижні вагітності вчинив дії, спрямовані на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_7 , умисно завдав ряд ударів руками в різні ділянки тіла ОСОБА_11 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку лобних, лівої потиличної, скроневих долей головного мозку, мозочка, з крововиливами в м`які тканини голови в лобній, тім`яних, потиличній ділянках, синців і саден в лобній ділянці, саден і синців в ділянці правої орбіти, синців на повіках правого ока з розповсюдженням на скроневу ділянку, саден в скроневій ділянці, синця і саден в правій виличній ділянці, синців і саден в ділянці носа, рану і синця на правій вушній раковині, синців та саден в лівій виличній ділянці з переходом на ліву щоку, синця на лівій вушній раковині, саден на верхній губі, саден і крововиливи на слизовій оболонці внутрішньої поверхні верхньої і нижньої губ, рана вуздечки верхньої губи, рана на слизовій оболонці верхньої губи, крововиливи на слизовій оболонці щік; синців та садна в ділянці нижньої щелепи, підборіддя з переходом на верхню третину шиї, саден на лівій боковій поверхні шиї з крововиливами у підлягаючих м`яких тканинах, в ділянці гортані, кінчика та лівої бокової поверхні язика; закритої травми грудей з переломом 3 ребра справа з крововиливом в оточуючі м`які тканини та міжреберному м`язі; закритої травми живота з розривом печінки з крововиливом (біля 500 мл.) в черевну порожнину; синця в ділянці лівої ключиці; синця в ділянці лівого плечового суглобу; синців на лівому плечі; синця в ділянці лівого ліктьового суглобу з переходом на ліве плече та передпліччя; синця на лівому передпліччі; синця на лівому передпліччі з переходом через кисть на фаланги 1,2,3,4 пальців; садна в ділянці лівого променево-зап`ястного суглобу; садна в ділянці лівого ліктьового суглобу; садна в ділянці правої ключиці; синця в ділянці правого плечового суглобу; синця на правому плечі; синця та садна в ділянці правого ліктьового суглобу з переходом на праве плече; синця на правому передпліччі; синця на правому передпліччі з переходом через праву кисть до основних фаланг 1,2,3 пальців; синця на середній та нігтьовій фалангах 2 пальця правої кисті; синця на правій молочній залозі; синця в ділянці ості правої клубової кістки; синців на правому стегні; синців в ділянці правого колінного суглобу; синців та садна на правій гомілці; синця в ділянці ості лівої клубової кістки; синця в лівій поперековій ділянці; синців на лівій сідниці; синців в ділянці лівого кульшового суглобу; синців на лівому стегні; синців в ділянці лівого колінного суглобу; синця та саден в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу; синця на лівій стопі; синця в ділянці правої лопатки; саден на правому стегні; саден в ділянці лівого колінного суглобу; саден на лівій гомілці; саден на задній поверхні тулуба в ділянці грудного відділу хребта.
Після чого, схопив останню своїми руками за горло, застосувавши фізичну силу стиснув його та штовхнув ОСОБА_11 до підлоги поблизу шафи, від чого остання впала та вдарилася до твердої поверхні, почала важко дихати та хрипіти. Після чого ОСОБА_7 підняв її з підлоги, поклав на диван, де вона знаходилася певний період часу. В подальшому внаслідок насильницьких дій ОСОБА_7 та отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 померла.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з п.2 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у межах ч.2 ст.121 КК України з урахуванням пом`якшуючих обставин.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що безпосередньою причиною смерті потерпілої є механічна асфіксія через стиснення органів шиї та закриття отворів рота і носа тупими предметами, оскільки такий суперечить висновкам експерта та не відповідає матеріалам справи. Вказує, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку даним протоколу слідчого експерименту від 09.01.2018р. із відеозаписом до нього за участю обвинуваченого. Стверджує, що з матеріалів справи з урахуванням висновку судового медичного експерта вбачається, що ОСОБА_7 не мав прямого умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_11 . Після конфлікту обвинувачений намагався надати потерпілій медичну допомогу, відразу викликав швидку допомогу та повідомив поліцію про те, що сталось, а після затримання працівниками поліції відразу почав співпрацювати із слідством та надав правдиві покази про обставини події. Покликається, що судом першої інстанції не відмежовано умисного вбивства від заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила смерть потерпілої. В діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона умисного вбивства, яка характеризується виною у формі прямого умислу. Вважає, що усі дії обвинуваченого свідчать про те, що у нього не було спрямованості на позбавлення життя потерпілої, а проявились необережністю у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого наступила смерть, а тому такі дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Стверджує, що обвинувачений не знав достовірно про те, що потерпіла була вагітна. Враховуючи незначний термін вагітності потерпілої, висновок суду про обізнаність обвинуваченого щодо цієї обставини, не доводиться об`єктивним доказами, і такі у матеріалах справи відсутні. Отже висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на припущеннях і наявність кваліфікуючої ознаки вчинення умисного вбивства жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності є недоведеною.

Крім цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання помилково не врахував таких пом`якшуючи покарання обставин, як щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив вимоги та доводи апеляційної скарги сторони захисту, з огляду на безпідставність таких, та зазначив про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні умисного вбивства жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, доводиться показаннями, допитаних у судовому засіданні місцевого суду, потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_18 , а також письмовими доказами, а саме: висновками експертиз, протоколом огляду місця події із фото таблицями, протоколом огляду трупа, лікарського свідоцтва про смерть, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 із відеозаписом до нього, тощо.
Згідно поданої апеляційної скарги, сторона захисту не заперечує, що саме обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що потягли її смерть, проте не погоджуються з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, посилаючись на відсутність у нього умислу на вбивство потерпілої, вважаючи, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України. Також заперечує доведеність обізнаності ОСОБА_7 про вагітність потерпілої.
Разом з тим, такі доводи сторони захисту, на думку колегії суддів, є безпідставними з огляду на нижченаведене.
Так, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), повинні ретельно досліджуватися докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події та після цього, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 6 січня 2018 року вони вечеряли у подруги потерпілої ОСОБА_19 , яку звуть ОСОБА_20 і проживає в с. Колтів, Золочівського району Львівської області. До ОСОБА_20 вони приїхали в обід і близько 14 години він її залишив у подруги, а сам поїхав маршруткою в с. Білий Камінь. Близько 15 години 40 хвилин він повернувся туди, де залишив ОСОБА_21 . Там вони перебували до 23 години 00 хвилин. Після 23 години 00 хвилин він разом з ОСОБА_11 вийшли і пішли до друга ОСОБА_22 , який проживає біля їхнього будинку. Прийшли до ОСОБА_22 біля 23 години 30 хвилин. Там вони ще випили, жартували, сварок не було. Потім у ОСОБА_19 почала боліти голова і вона сказала, що треба йти додому. Він запропонував їй йти додому самою, оскільки це не є далеко, а поруч. У відповідь вона настояла, щоб він пішов разом з нею. Вони зібрались, однак він попередив ОСОБА_22 , що він відведе ОСОБА_23 додому і повернеться до нього, щоб допити те, що залишилось. Він та ОСОБА_23 повернулись до себе і в хаті відразу почалась словесна перепалка. В цій перепалці ОСОБА_23 повідомила йому, що він нікуди не піде і вдарила його в обличчя і розбила губу. Він її відштовхнув і вона впала на підлогу. Після того, як вона ще раз встала і підійшла до нього, то вдарила його ногою в коліно, яке в нього було раніше пошкоджено, він її знову штовхнув і вона впала на підлогу і вдарилась, чим саме і об що, він не пам`ятає. Потім вона знову встала. Він схопив її за підборіддя та кинув між диваном і шафою, де вона почала хрипіти і втратила свідомість. Викликав швидку близько 4-5 ранку 07.01.2018 з телефону потерпілої. Потім її роздягнув, бо хотів побачити, що їй заважає дихати, і поклав на диван, де намагався робити штучне дихання і масаж серця, можливо тоді і зламав ребро, коли сильно натискав на груди. Потім вона зригнула червоним згустком. Синці могли утворитись у потерпілої від падіння, в голову він їй ударів не наносив. Асфіксії у неї не могло бути, бо він її не душив. Конфлікт тривав близько 2 годин. Швидка їхала довго близько 1 години, а коли приїхала, то констатувала смерть ОСОБА_24 . Вину в умисному вбивстві не визнає, оскільки умислу вбивати у нього не було, а визнає тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілої за ч. 2 ст. 121 КК України. За весь вечір він випив близько 400 грам горілки, перебував в стані алкогольного сп`яніння, але п`яним себе не вважав, бо все пам`ятав. При подіях він перебував в стресовому стані. Швидка давала йому заспокійливе, він плакав і кричав. Чим більше він її від себе відштовхував, тим більше потерпіла агресувала. Перешкод залишити будинок у нього не було, він міг безперешкодно залишити приміщення. Відштовхував він її від себе близько 10 разів, кожен раз вона падала на підлогу і кожен раз вона вдарялась об різні предмети. Проте, що ОСОБА_25 перебувала в стані вагітності він повністю заперечує, бо про це не знав. ОСОБА_25 йому не говорила про свою вагітність.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції ретельно перевірив наявні докази щодо спрямованості умислу ОСОБА_7 на вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 , та вірно визнав безпідставною версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , оскільки така версія суперечить установленим фактичним обставинам, спростовується доказами по справі, які у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений діяв із прямим умислом на вбивство потерпілої, з огляду на обставини заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій, їх механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів, локалізацію тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченим у життєво-важливі органи голови та грудної клітки потерпілої, а також використання обвинуваченим своєї фізичної переваги над потерпілою та причини припинення злочинних дій.
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано враховано дані про поведінку ОСОБА_7 до вчинення ним злочину, його взаємини з потерпілою, що передували події, зокрема те, що раніше обвинувачений неодноразово заподіював потерпілій тілесні ушкодження.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що наявними у справі доказами доведено спрямованість умислу ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №6/2018 від 08.01.18-08.02.18 трупа ОСОБА_11 , смерть останньої настала в результаті тупої травми голови та шиї, яка проявилася множинними крововиливами під м`яку мозкову оболонку, в м`які тканини голови, синцями, саднами на обличчі, шиї, губах, ранами (на правій вушній раковині, на верхній губі), крововиливами в м`які тканини шиї та шийного органокомплексу з явищами механічної асфіксії через стиснення органів шиї та закриття отворів рота і носа тупими предметами, що стало в даному випадку, безпосередньою причиною смерті. Вказані підсумки про причину смерті підтверджується виявленими в ході проведення експертизи вищезазначеним характером та розташуванням ушкоджень в ділянці голови та шиї, загально- асфіктичними ознаками (насичені трупні плями, рівномірно розширені зіниці, крапкові темно-червоні крововиливи у сполучні оболонки очей і повік, в слизову оболонку щік і губ, під зовнішню оболонку серця і легеневу плевру, рідкий стан крові, переповнення рідкою кров`ю правої половини серця, різко виражена емфізема легень), а також результатом судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів (крововиливи в м`яких оболонках головного мозку, набряк мозку, крововиливи в м`яких тканинах підборіддя, язика, голови, гортані, шиї та скроневому м`язі з реактивними змінами, гостра емфізема на набряк легень із субплевральними крововиливами). Травма печінки у вигляді розриву печінки з крововиливом в черевну порожнину спричинена незадовго до настання смерті в результаті контактної взаємодії з тупим предметом та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя і в даному випадку враховуючи безпосередню причину, могла сприяти настанню смерті. Судячи із розвитку трупних явищ (на дотик рівномірно охолоджений на всьому протязі тіла, трупне задубіння виражене в усіх групах досліджуваних м`язів, трупні плями при дозованому натисканні бліднуть і відновлюються в кольорі через ЗО хвилин) при відсутності ознак гниття, смерть громадяни ОСОБА_11 могла настати приблизно за 24-36 годин до моменту розтину її трупа.
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під м`яку мозкову оболонку лобних, лівої потиличної, скроневих долей головного мозку, мозочка, з крововиливами в м`які тканини голови в лобній, тім`яних, потиличній ділянках, синці і садна в лобній ділянці, садно і синець в ділянці правої орбіти, синці на повіках правого ока з розповсюдженням на скроневу ділянку, садна в скроневій ділянці, синець і садна в правій виличній ділянці, синці і садна в ділянці носа, рана і синець на правій вушній раковині, синці та садна в лівій виличній ділянці з переходом на ліву щоку, синець на лівій вушній раковині, садна на верхній губі, садна і крововиливи на слизовій оболонці внутрішньої поверхні верхньої і нижньої губ, рана вуздечки верхньої губи, рана на слизовій оболонці верхньої губи, крововиливи на слизовій оболонці щік; синці та садна в ділянці нижньої щелепи, підборіддя з переходом на верхню третину шиї, садно на лівій боковій поверхні шиї з крововиливами у підлягаючих м`яких тканинах, в ділянці гортані, кінчика та лівої бокової поверхні язика; закрита травма грудей з переломом 3 ребра справа з крововиливом в оточуючі м`які тканини, та міжреберному м`язі; закрита травма живота з розривом печінки з крововиливом (біля 500 мл.) в черевну порожнину; синець в ділянці лівої ключиці; синець в ділянці лівого плечового суглобу; синці на лівому плечі; синець в ділянці лівого ліктьового суглобу з переходом на ліве плече та передпліччя; синці на лівому передпліччі; синець на лівому передпліччі з переходом через кисть на фаланги 1, 2, 3, 4 пальців; садно в ділянці лівого променево-зап`ястного суглобу; садно в ділянці лівого ліктьового суглобу; садно в ділянці правої ключиці; синці в ділянці правого плечового суглобу; синці на правому плечі; синець та садна в ділянці правого ліктьового суглобу з переходом на праве плече; синці на правому передпліччі; синець на правому передпліччі з переходом через праву кисть до основних фаланг 1,2,3 пальців; синець на середній та нігтьовій фалангах 2 пальця правої кисті; синець на правій молочній залозі; синець в ділянці ості правої клубової кістки; синці на правому стегні; синці в ділянці правого колінного суглобу; синці та садно на правій гомілці; синець в ділянці ості лівої клубової кістки; синець в лівій поперековій ділянці; синці на лівій сідниці; синці в ділянці лівого кульшового суглобу; синці на лівому стегні; синці в ділянці лівого колінного суглобу; синець та садно в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу; синець на лівій стопі; синець в ділянці правої лопатки; садно на правому стегні; садно в ділянці лівого колінного суглобу; садно на лівій гомілці; садно на задній поверхні тулуба в ділянці грудного відділу хребта. Зазначені ушкодження, виходячи з їх властивостей (синці, садна, рани, крововиливи, перелом ребра, розрив печінки), утворилися від неодноразової дії тупих предметів, ушкодження в ділянці носа, ротової порожнини та шиї - від дії тупих предметів (не виключено при стисканні шиї та закритті отворів рота та носа рукою). Усі встановлені на трупі громадянки ОСОБА_11 ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті, що підтверджується синюшно-фіолетовим забарвленням синців, властивостями поверхні саден (запала, підсохла, світло- коричневого забарвлення), наявністю темно-червоних крововиливів в ділянках ушкоджень та під мозкові оболонки, відсутністю ознак консолідації (зрощення) перелому ребра, відсутністю ознак загоєння в ранах, проявами крововтрати (крововилив в черевну порожнину у вигляді рідкої крові). Тупа травма голови та шиї в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті за сукупністю виявлених ушкоджень на голові, головного мозку, на шиї, на обличчі та в ділянці ротової порожнини з розвитком загрозливих для життя загально-асфіктичних явищ (на що вказують крапкові темно-червоні крововиливи у сполучні оболонки очей, в слизову оболонку щік і губ, під зовнішню оболонку серця і легеневу плевру, різко виражена емфізема легень тощо) має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення. Стосовно живих осіб, перелом ребра кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, синці та садна тулуба і кінцівок - як легкі.
Згідно висновку експерта №270/2018-т від 25.01.2018р.:"При судово- токсикологічній експертизі крові і сечі з трупа ОСОБА_11 , 1988р.н., не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів. Згідно висновку експерта №116/2018 від 19.01.2018р. при судово-імунологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_11 , 1988р.н., слідує: «Кров від трупа ОСОБА_11 , 1988р.н., відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою .АБО». 5. Згідно висновку експерта №118/2018 від 22.01.2018р. при судово- імунологічній експертизі двох мазків і тампону з вагінальним вмістом, двох мазків і тампону із вмістом ротової порожнини з трупа ОСОБА_11 , 1988р.н.: «У двох мазках і тампоні із вагінальним вмістом, у двох мазках і тампоні з вмістом ротової порожнини від трупа ОСОБА_11 , 1988р.н., сперми не виявлено».
Крім цього, при експертизі її трупа встановлено ознаки вагітності в терміні біля 11-12 тижнів, на що вказують збільшення розмірів матки (10x10x7,5см.), наявність в її порожнині мертвого плоду довжиною біля 6,5 см., вагою 15 гр. (т. 2, а.с. 141-146).
У судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_18 у підтримку складеного ним висновку судово-медичної експертизи № 6/2018 від 08.01.18-08.02.18 трупа ОСОБА_11 зазначив, що смерть потерпілої наступила від асфіксії. Крім того, була черепно-мозкова травма. Асфіксія це удушення, тобто в кров не попадає кисень, відбувається закриття дихальних шляхів, заподіяна черепно-мозкова травма сприяла в швидкому розвитку асфіксії. Асфіксія була спричинено механічно потерпілій, що подовжило процес смерті. На голові у потерпілої, якщо брати в сукупності всі тілесні ушкодження, то це є тяжкі тілесні ушкодження. У потерпілої є багато ушкоджень на голові та по тілу. Коли тіло падає, ушкодження будуть там, де падає тіло, а не на протилежній стороні. Штучне дихання, яке робив обвинувачений, не могло призвести до механічної асфіксії. Від механічної асфіксії людина може померти за 4-5 хвилин і цього буде достатньо, а якщо є супутні травми, а в даному випадку черепно-мозкова травма, то смерть наступила швидше. Від падінь на підлогу потерпіла не могла померти. Крім того, ним як експертом було встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 перебувала в стані вагітності на 11-12 тижні.
Отже, згідно даних висновку судово-медичної експертизи №6/2018 від 08.01.18-08.02.18 трупа ОСОБА_11 та пояснень експерта ОСОБА_18 , наданих у судовому засіданні місцевого суду, смерть потерпілої настала безпосереднього від асфіксії у сукупності із заподіяною потерпілій черепно-мозковою травмою, яка сприяла швидкому розвитку асфіксії.
Також, згідно лікарського свідоцтва про смерть №6/18 від 08.01.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок механічної асфікції від закриття отворів рота і носа, задушення. (т.2, а.с.129).
Відтак, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що матеріали справи свідчать про відсутність в обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої, оскільки сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про спрямованість намірів ОСОБА_7 саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, а також те, що обвинувачений, який проживав із потерпілою у цивільному шлюбі, був обізнаний з її вагітністю.
Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, місцевим судом вірно враховано і надані у судовому засіданні місцевого суду показання потерпілої та ряду свідків.
Так, будучи допитаними у судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ствердили, що обвинувачений ОСОБА_7 до події неодноразово наносив потерпілій ОСОБА_11 , з якою проживав у цивільному шлюбі, тілесні ушкодження.
Крім цього, у своїх показаннях потерпіла ОСОБА_12 ствердила, що про вагітність потерпілої обвинувачений ОСОБА_7 знав, оскільки сестра ( ОСОБА_11 ) їй дзвонила 02 січня 2018 року та повідомила про те, що зробила тест на вагітність і виявилось, що вона вагітна. Зазначила, що у цій розмові ОСОБА_11 радісно повідомила їй про свою вагітність, при цьому в телефон було чути голос ОСОБА_7 який кричав, що у нього буде син.
Про обізнаність обвинуваченого ОСОБА_7 про вагітність потерпілої ОСОБА_11 , у своїх показаннях зазначила і свідок ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні місцевого суду повідомила, що ОСОБА_11 , з якою вона перебувала у дружніх стосунках, сказала їй, що вагітна. Свідок вказала, що їй відомо про те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_7 казала про свою вагітність. Ствердила, що ОСОБА_7 дуже радів, що потерпіла вагітна, гладив її по животі і радів, що стане батьком. Зазначила, що ОСОБА_7 є батьком дитини, говорив, що ОСОБА_11 буде мамою.
Крім цього, свідок ОСОБА_15 у своїх показаннях у судовому засіданні місцевого суду вказав, що йому відомо про те, що ОСОБА_7 купляв тест на вагітність та повідомив йому, що буде батьком.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 навели показання про обставини співжиття потерпілої та обвинуваченого, який неодноразово бив потерпілу та зазначили, що їм було відомо про вагітність потерпілої ОСОБА_11 .
Даними наведеного висновку судово-медичної експертизи №6/2018 від 08.01.18-08.02.18 трупа ОСОБА_11 встановлено ознаки вагітності в терміні біля 11-12 тижнів, на що вказують збільшення розмірів матки (10x10x7,5см.), наявність в її порожнині мертвого плоду довжиною біля 6,5 см., вагою 15 гр.
Колегією суддів не встановлено того факту, що місцевий суд надав неправильну оцінку даними протоколу слідчого експерименту від 09.01.2018р. із відеозаписом до нього за участю обвинуваченого, як покликається захисник в апеляційній скарзі.
Так, суд першої інстанції у своєму рішенні, як на доказ винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочинів, покликався на дані протоколу проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_7 , за участю його захисника ОСОБА_26 від 09.01.2018р. та відеозапису до нього, з яких вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 у с. Колтів Золочівського району Львівської області показав про обставини, які передували події 06.01.2018р., зокрема перебування його з потерпілою як гостей у знайомого, обставини виникнення сварки між ним та потерпілою, нанесення потерпілій тілесних ушкоджень та обставини, які зумовили його припинити наносити потерпілій тілесні ушкодження, його поведінку після нанесення тілесних ушкоджень.
Дані протоколу слідчого експерименту від 09.01.2018р. із відеозаписом до нього за участю обвинуваченого у загальному стверджують причетність ОСОБА_7 до нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, що призвело до її смерті, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано покликався на вказаний доказ у своєму рішення, надавши йому правильну процесуальну оцінку.
При цьому, ураховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що відомості проведеного за участю ОСОБА_7 слідчого експерименту жодним чином не спростовують встановлені місцевим судом обставини вбивства потерпілої та доведеність у його вчиненні ОСОБА_7 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд, повно та об`єктивно дослідивши матеріали кримінального провадження, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п.2 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, а тому відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.
Оцінка доказів судом першої інстанції проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, достовірності, допустимості доказів та їх достатності для постановлення обвинувального вироку.
Апеляційні доводи сторони захисту про відсутність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої, а також не доведення факту обізнаності обвинуваченого про вагітність потерпілої не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.
За вчинення злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України, у вигляді 12 років позбавлення волі, та у подальшому із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначені обвинуваченому покарання місцевий суд у повній мірі врахував характер та ступінь скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_7 , який посередньо характеризується за місцем свого проживання, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та скоїв особливо тяжкий злочин, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Твердження сторони захисту про те, що місцевий суд помилково не врахував при призначення ОСОБА_7 покарання наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.
Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 під час досудового розслідування не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за наслідками судового розгляду, прийшов до висновку про відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, навівши у своєму рішенні належні та достатні мотиви цього.
З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів.
Так, місцевий суд обґрунтовано врахував, що обвинувачений під час судового провадження своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України не визнавав та заперечував свою обізнаність про вагітність потерпілої. Також, місцевий суд вірно зауважив, що у своїх показаннях обвинувачений неодноразово стверджував, що саме потерпіла своєю поведінкою спровокувала побиття, чим фактично намагався частково перекласти свою відповідальність за вчинене на потерпілу.
Водночас, щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Враховуючи, що у даному випадку відсутні наведені обставини, суд першої інстанції правильно визнав відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття.
Щодо наявності з боку ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає, що така обставина не підтверджується матеріалами справи.
Активне сприяння розкриттю злочину передбачає вчинення дій винної особи, спрямованих на те, щоб надати допомогу органу досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого кримінального правопорушення і судового розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , хоча і надавав показання під час досудового розслідування, однак такі не можна вважати, такими, що були у повній мірі спрямовані на допомогу органу досудового розслідування у встановленні істини у справі.
Зокрема, колегія суддів враховує наявний у матеріалах справи висновок експерта № 39/2018 від 16.04.2018р., згідно якого на вирішення експертизи було поставлено питання - чи могли виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_11 утворитись під час нанесення тілесних ушкоджень підозрюваним ОСОБА_7 з урахуванням допиту підозрюваного та проведеного за його участю слідчого експерименту? У даному висновку експерт зазначив, що вказані у протоколах допиту та слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 дії, пов`язані зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 не дають об`єктивних судово-медичних даних для встановлення механізму утворення травми голови та шиї (т.3, а.с. 80-84).
Під час судового розгляду справи, як зазначалась вище, обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, заперечив, що йому було відомо про вагітність потерпілої, а відтак і не сприяв встановленню істини у справі.
Крім того, під час апеляційного розгляду колегія суддів також не побачила у діях та поясненнях обвинуваченого ОСОБА_7 щирого розкаяння у вчиненому та активного сприяння у розкритті злочину, натомість останній намагався у своїх поясненнях спотворити встановлені місцевим судом фактичні обставини справи, які, між іншим, його захисником у апеляційній скарзі не оспорюються, - а саме ОСОБА_7 вказував, що не душив потерпілу за шию, пояснив, що не знав про те, що потерпіла перебувала у стані вагітності, та пояснив, що не бив потерпілу, а лише декілька разів відштовхував потерпілу, яка від цього падала на підлогу, і при цьому можливо отримала наявні у неї тілесні ушкодження (забій головного мозку з обширними крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закрита травма грудей з переломом 3 ребра справа з крововиливом, закрита травма живота з розривом печінки з крововиливом в черевну порожнину, садна на лівій боковій поверхні шиї з крововиливами у підлягаючих м`яких тканинах, в ділянці гортані, кінчика та лівої бокової поверхні язика, та інші ушкодження). Такі покази обвинуваченого колегія суддів розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення від відповідальності та/або для пом`якшення своє становища, проте не вважає такі покази ОСОБА_7 щирим розкаянням.
Отже, колегією суддів не встановлено вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 таких дій, які б свідчили про його щире розкаяння та активне сприяння розкриттю вчиненого ним злочину.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а тому таку слід залишити без задоволення як необґрунтовану.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Буського районного суду Львівської області від 05 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: