Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/10/21

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілого (цивільного позивача) - ОСОБА_6 (не з`явився),

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (не з`явився),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ржищів Київської області кримінальне провадження № 0000044, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 вересня 2020 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Стрітівка, Кагарлицького району, Київської області, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 29 вересня 2020 року близько 21 години 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно-справним автомобілем OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Київ-Ржищів в напрямку центра міста, на відстані 2 м від в`їзду в місто Ржищів, Київської області, порушуючи вимоги п. 1.3. ПДР України згідно якого «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємо ввічливими», п. 1.5. ПДР України: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 «б» ПДР України, відповідно до якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, п. 2.9 ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 12.1 ПДР, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в порушення вимог п. 12.2 ПДР, відповідно до якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» та порушуючи вимоги п. 12.9 ПДР відповідно до якого - Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, маючи технічну можливість попередити зіткнення, шляхом дотримання вищевказаних пунктів ПДР України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що прямує від центра м. Ржищева, перетнувши суцільну смугу дорожньої розмітки (1.1) та допустив зіткнення з автомобілем Мерседес Бенз, Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по зазначеній вище автомобільній дорозі в напрямку від центра м. Ржищів, Київської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля Мерседес Бенз, Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 666/д від 02.11.2020 встановлено, що у ОСОБА_6 наявні наступні ушкодження: садна на голові, тулубі, кінцівках, закритий перелом правої променевої кістки. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного його зрощення необхідно тривалий строк - більш ніж З тижні.

Грубе порушення водієм автомобіля OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог пунктів п. 1.3, п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 2.9, п. 12.1, п. 12.2 та п. 12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі та суду показав, що повністю визнає обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаювався, та просив суд суворо його не карати. Пред`явлений до нього цивільний позов про відшкодування моральної шкоди визнав частково, так як вже відшкодував потерпілому ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 17 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подавав.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, зважаючи на те, що участь в судовому засіданні приймає представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 , вважав за можливе проводити судовий розгляд без потерпілого з підстав, передбачених ст. 325 КПК України.

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 просив залишити без розгляду цивільний позов в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 17 000 грн. моральної шкоди, оскільки ОСОБА_5 відшкодував моральну шкоду, завдану його протиправними діями, врешті позовні вимоги просив задоволити, а щодо покарання поклався на розсуд суду.

Представник Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в судове засідання не з`явився, подавши відзив на цивільний позов, у якому просив відмовити потерпілому ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити без участі представника.

Прокурор ОСОБА_4 під час судових дебатів просила призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження. Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювались обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд приймає до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- копію паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 4 червня 2013 року, з якого встановлено, що ОСОБА_5 є громадянином України, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вимогу № 11/109/1009.1/02-2021 від 5 січня 2021 року, з якої встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий;

- довідку поліклініки КНП "Кагарлицька ЦРЛ" № 2 від 5 січня 2021 року, з якої встановлено, що ОСОБА_5 за психіатричною допомогою не звертався, в психіатричному кабінеті КНП "Кагарлицька ЦРЛ" не спостерігався;

- довідку поліклініки КНП "Кагарлицька ЦРЛ" № 3 від 5 січня 2021 року, з якої встановлено, що ОСОБА_5 в наркологічному кабінеті КНП "Кагарлицька ЦРЛ" не спостерігався, за наркологічною допомогою не звертався;

- досудову доповідь, подану Кагарлицьким МРС філії ДУ "Центр пробації" у м. Києві та Київській області, з висновку якої встановлено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, відсутність історії правопорушень, готовність надалі дотримуватися правомірного способу життя, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 в ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, та обставину, що пом`якшує його покарання: щире каяття, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставиною, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з врахуванням ст. 50, 65 КК України, вважає можливим призначення покарання обвинуваченому в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України, судом не встановлені.

У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч. 1, 2 ст. 286, 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові у справі № 484/3291/16 від 29.05.2018 зазначила, що перебування засудженого у стані навіть легкого алкогольного сп`яніння не можна не враховувати при призначенні покарання, адже, керуючи автомобілем у нетверезому стані, останній грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків. Уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Злочин ОСОБА_5 вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що вказує на те, що він, розуміючи, що знаходиться у нетверезому стані, халатно відносився до виконання вимог Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, в результаті якої потерпілий ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також було завдано збитків власнику автомобіля Мерседес Бенз, Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які не були відшкодовані ОСОБА_5 ..

Суд також, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, його наслідки, вважає за необхідне застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та є грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху, крім того, він не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість заявленого у справі цивільного позову та зважаючи на відмову представника потерпілого в частині цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_5 на свою користь 17 000 грн. моральної шкоди, оскільки ОСОБА_5 відшкодував моральну шкоду, завдану його протиправними діями, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлений потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди з цивільних відповідачів ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_7 просив залишити без розгляду цивільний позов в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 17 000 грн. моральної шкоди, оскільки ОСОБА_5 відшкодував моральну шкоду, завдану його протиправними діями.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Порядок та підстави залишення цивільного позову без розгляду не врегульовані нормами КПК України, тому суд, керуючись вимогами ст. 257 ЦПК України, якою передбачено порядок та підстави залишення позовної заяви без розгляду, нормами ст. 129, 368 КПК України, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні цивільного позову в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 17 000 грн. моральної шкоди.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 вказує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Судом встановлено, що згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 200781159, строком дії з 1 серпня 2020 року до 31 липня 2021 року включно, застрахована цивільно-правова відповідальність спричинена забезпеченим транспортним засобом «OPEL VECTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн.

Тому суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, задовольняє вимоги потерпілого в частині відшкодування Приватним акціонерним товариством "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" моральної шкоди у розмірі 13 000 грн., що становить 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, розмір якої передбачено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369- 371, 373 -376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу затримання.

Речові докази:

- автомобіль OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_4 , та ключ від вказаного транспортного засобу; мікроавтобус Мерседес Бенз, Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_5 , та ключ від вказаного транспортного засобу, - залишити власникам.

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 9 жовтня 2020 року, а саме на:

- автомобіль марки «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_4 , та ключ від вказаного транспортного засобу, які належать ОСОБА_5 ;

- мікроавтобус Мерседес Бенз, Спринтер, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який вилучений, оглянутий та переданий на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_8 ;

- свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_5 , та ключ від вказаного транспортного засобу, які належать ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави України процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 7 518 (сім тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 70 копійок.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя