Номер провадження: 11-кп/813/930/22
Номер справи місцевого суду: 509/6024/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року, якою йому був продовжений строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000565 від 27 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 23 березня 2022 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 42 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 100 000 гривень та у разі внесення застави, на обвинуваченого покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Зазначив, що обвинувачення є необґрунтованим, оскільки він не міг вчинити злочин, який йому інкримінують, тому що має інвалідність.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без участі прокурора. При цьому просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без участі прокурора.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000565 від 27 вересня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як, дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції та копію журналу судового засідання щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України.

Оскарженою ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000565 від 27 вересня 2021 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке, згідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується також тим, що обвинувачений не має постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_7 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Окрім того, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, у 2007, 2012, 2021 роках, що характеризує його з негативної сторони, як особу схильну до вчинення злочинів.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не міг вчинити інкримінований йому злочин, оскільки має інвалідність.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику незаконного тиску обвинуваченим на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 мав можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості свідків, потерпілої, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , особи обвинуваченого, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 100 000 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольсього районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року, якою

ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 23 березня 2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4