Справа № 302/630/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/433/21, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного 16.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі -ЄРДР) за № 0000315, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

В ухвалі суду вказується на те, що 16.06.2018, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до Міжгірського відділення поліції Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Відповідно до заяви, 16.06.2018, приблизно о 10 год 00 хв, ОСОБА_6 знаходився в лісі за межами с. Сойми Міжгірського району Закарпатської області. У той момент до нього під`їхав автомобіль марки «Мітсубіші Паджеро», темно- сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , з якого вийшов водій - ОСОБА_7 , який працює майстром лісу «Верхньогірського ЛГ», мешканець с. Репинне та підбіг до нього. Підбігши до нього, нічого не сказавши йому, ОСОБА_7 кулаком лівої руки наніс йому два удари в обличчя. Окрім того, під час інциденту, ОСОБА_7 ногами наніс потерпілому декілька ударів по ногам та рукам, у зв`язку з чим ОСОБА_6 почав захищатися. Після нанесення ударів ОСОБА_7 висловлювався нецензурними словами та погрожував ОСОБА_6 вбивством. Цей інцидент тривав орієнтовно 30 секунд, після чого ОСОБА_7 спокійно сів за кермо належного йому автомобіля та поїхав у сторону центру с. Сойми, а ОСОБА_6 відразу пішов пішки додому. Також ОСОБА_6 показав, що свідків вказаного інциденту не було. Згідно з висновком судово-медичного експерта № 122 від 03.07.2018, у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на слизовій оболонці верхньої губи справа на внутрішній поверхні та два садна на шкірних покривах основної фаланги 5-го пальця правої кисті, що виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути стиснуті пальці в кулак сторонньої особи або взуті ноги сторонньої особи, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, які за давністю вкладаються у час пригоди, що мала місце 16.06.2018. Допитаний у якості свідка ОСОБА_7 показав, що вранці, 16.06.2018, на автомобілі «Мітсубіші Паджеро», темного сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , він поїхав в урочище «Лановець», що відноситься до с. Сойми, щоб здійснити обхід закріпленої за ним території - обходу № 17, та о 10 год 10 хв, уже знаходився неподалік місця свого проживання - у с. Репинне, де його бачили громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які під час проведення допитів підтвердили цей факт. З приводу звинувачень ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснив, що жодного стосунку до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не має, і з потерпілим 16.06.2018 не зустрічався, тобто свою вину категорично заперечив. З матеріалів кримінального провадження також убачається, що 12.04.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проведено одночасний допит, під час якого ОСОБА_7 знову заперечив свою причетність до спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. 13.08.2019, у присутності ОСОБА_10 проведено огляд місця події та слідчий експеримент. Також у ході досудового розслідування було допитано у якості свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, зі слів потерпілого ОСОБА_6 , їхали у ліс красти деревину на автомобілі марки «ЗИЛ-131» та у телефонному режимі повідомили ОСОБА_7 про місцезнаходження ОСОБА_6 10.06.2019, до Міжгірського районного суду Закарпатської області направлено клопотання про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження, тобто до 16.12.2019, яке закінчувалося 16.06.2019, однак ухвалою слідчого судді від 13.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання. У зв`язку з чим 20.06.2019, кримінальне провадження на підставі ст. 110, ч. 1 ст. 284 КПК України, абз. 14 - закрито. 31.07.2019, Закарпатським апеляційним судом постанова про закриття кримінального провадження скасована через її необґрунтованість, а саме у судовому рішенні не вказано відомостей про проведення всіх слідчих дій та прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, а також не відображено це у постанові слідчого. Постановою слідчого від 30.09.2019, кримінальне провадження на підставі ст. 110, ч. 1 ст. 284 КПК України, абз. 14 повторно закрито. 04.11.2019, ОСОБА_6 , не погоджуючись із постановою, подав до Міжгірського районного суду Закарпатської області скаргу про скасування постанови слідчого, яку було задоволено. 22.11.2019, кримінальне провадження на підставі ст. 110, ч. 1 ст. 284 КПК України, абзац 14 вчергове закрито, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, однак 11.12.2019 ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області за скаргою ОСОБА_6 постанову скасовано. 15.01.2020, до Міжгірського районного суду Закарпатської області повторно направлено клопотання про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження - до шести місяців, починаючи з дати постановлення ухвали суду, однак ухвалою слідчого судді від 16.01.2020, на підставі ч. 2 ст. 295-1 КПК України матеріали клопотання повернуто слідчому, мотивуючи тим, що клопотання подано без додержань вимог цієї статті. 21.02.2020 кримінальне провадження закрито, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, але 27.02.2020 ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області за скаргою ОСОБА_6 її було скасовано. Судом встановлено, що підстави для закриття кримінального провадження, внесеного 16.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 відсутні. В ухвалі суд констатує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження повинно бути закритим тільки після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Окрім того, суд звертає увагу на те, що приписами п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. В ухвалі суд вказує на те, що у кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_6 прямо вказує на особу, яка, за його твердженням, спричинила йому тілесні ушкодження. А тому, на переконання суду, наявна реальна можливість встановити конкретну особу, яка може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому та обставина, що за твердженням прокурора не зібрано достатніх доказів для повідомлення підозри вказаній потерпілим особі, на думку суду, не є достатньою підставою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження слід відмовити.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, в обґрунтування доводів прокурор, зазначає, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим та дізнавачем проведено низку слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення,однак, встановити таку особу не видалось за можливе, відповідно письмове повідомлення про підозру не складалось та не вручалось жодній особі. При цьому, апелянт звертає увагу на те, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад чотири роки, що свідчить про закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, становить 2 роки). Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що підстава для закриття кримінального провадження, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є обов`язковою до застосування у випадку, якщо особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено, та у разі закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. З огляду на наведене, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності прокурора та ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; від них не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки прокурора та ОСОБА_6 у судове засідання.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.
Так, приписами ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у кримінальному провадженні ОСОБА_6 прямо вказує на особу, яка, за його твердженням, спричинила йому тілесні ушкодження, а тому наявна реальна можливість встановити конкретну особу, яка може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і при цьому твердження прокурора про те, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів для повідомлення підозри вказаній потерпілим особі не є достатньою підставою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
З фабули внесених 16.06.2018 до ЄРДР відомостей за № 0000315 вбачається, що заявник ОСОБА_6 вказав на те, що 16.06.2018 приблизно о 09 год у лісі в урочищі «Калиновець», що відноситься до с. Сойми Міжгірського району Закарпатської області, громадянин ОСОБА_7 кулаком лівої руки наніс йому два удари по лівій сторони обличчя.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в оскарженій ухвалі про те, що оскільки ОСОБА_6 прямо вказує на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, то наявна реальна можливість встановити конкретну особу, яка може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому твердження прокурора про те, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів для повідомлення підозри вказаній потерпілим особі не є достатньою підставою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Погоджуючись із указаним висновком суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував і дав оцінку як вищенаведеним обставинам, так і приписам закону, відповідно до яких закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження повинно бути закритим тільки після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, а у положенні п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Тому, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування не виконано вимоги кримінального процесуального закону, зокрема не забезпеччено виконання приписів ст. 2 КПК, якими визначенні завдання кримінального провадження, оскільки належні та ефективні заходи, спрямовані на розкриття кримінального правопорушення, а також встановлення та притягнення винуватої особи до кримінальної відповідальності, здійснені не були.
За таких підстав, ініціювання прокурором клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам закону, є передчасним і на думку апеляційного суду, може розцінюватися як спроба приховати невиконання уповноваженими особами органу досудового розслідування своїх обов`язків та відсутність процесуального контролю прокурора за проведенням досудового розслідування за рахунок ініціювання прокурором прийняття судового рішення про закриття кримінального провадження без законних на це підстав.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що: під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим та дізнавачем проведено низку слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, однак встановити таку особу не видалось за можливе і, тому письмове повідомлення про підозру не складалось та не вручалось жодній особі; з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад чотири роки, що свідчить про закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, становить 2 роки); підстава для закриття кримінального провадження, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є обов`язковою до застосування у випадку, якщо особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено, та у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - апеляційний суд із урахуванням наведених вище обставин визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання прокурора та відповідно не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нової, зокрема про задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного 16.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :