Справа № 359/1834/15-к
Провадження № 1-кп/359/6/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , цивільного позивача ОСОБА_12 , його представників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження за № 0001699, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2014 року, що найшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороньків Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно обвинувального акту, що надійшов до суду 09.09.2014 року, близько 21 години 20 хвилин, в темний період доби, ОСОБА_8 , керуючи технічно- справним автомобілем «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю приблизно 70 км/год. по автодорозі с. Вороньків - с. Жовтневе, на території Бориспільського району, Київської області, в напрямку с. Вороньків.

Під час руху по зазначеній автодорозі, водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну недбалість, не проявив уваги до дорожньої обстановки, чим грубо порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України (далі ПДР), перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим грубо порушив п. 10.1 ПДР при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим грубо порушив п. 12.3 ПДР, виїхав на виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_17 , який рухався в напрямку с. Жовтневе та внаслідок аварійного вимкнення світла головних фар автомобіля, зупинився та стояв із ввімкненою аварійною світловою сигналізацією на вказаній смузі руху.

В результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального кінця діалізу лівої великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків, яке згідно висновку експерта №165д від 03.10.2014 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_8 , який грубо порушив Правила дорожнього руху: п. 2.3 ПДР, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 ПДР, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.3 ПДР, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення ОСОБА_8 п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з ДТП та отриманням ОСОБА_10 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Зазначені дії ОСОБА_8 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху (п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3 ПДР) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення своєї вини не визнав повністю та показав, що 09.09.2014 року близько 21 год. 30 хв., в темній період доби, він керував технічно справним автомобілем «ВАЗ» д.н.з НОМЕР_4 . Він рухався із с. Жовтневе в напрямку с. Вороньків зі швидкістю 70 км/год., швидкість була безпечна. Цією дорогою він їздить регулярно. Він їхав переключаючи почергова світло фар залежно від того чи рухалися зустрічні транспортні засоби. Виїхавши з лісу він побачив перешкоду на смузі руху в напрямку с. Вороньків. Це був автомобіль, який стояв ближче до обочини дороги, але він не бачив в яку сторону автомобіль був повернутий, бо на ньому не було освітлення. Він подумав, що автомобіль їхав і зупинився, тому вирішив його об`їхати. Після чого він знизив швидкість автомобіля. В момент об`їзду переконався, що зустрічного транспорту не було. Доїжджаючи до автомобіля, який стояв без будь-яких знаків, скинув швидкість до 40 км/год., включив лівий поворот з метою об`їзду транспортного засобу. Під час маневру різних рухів не робив. Прийняв рішення про об`їзд, тому що не було потреби зупинятися. Він переконався, що маневр об`їзду буде безпечним, так як автомобіль стояв. Автомобіль «Опель Астра» виїхав на смугу руху в напрямку с. Жовтневе в той момент коли він виконував маневр об`їзду перешкоди по цій смузі руху. При цьому в автомобілі «Опель Астра» включилася аварійна сигналізація і автомобіль рухався на нього. Він прийняв всі міри для зупинки свого автомобіля. Після удару в передню (лобову) частину його автомобіль відкинуло назад на обочину, тому він був вимушений гальмувати, щоб автомобіль не впав в кювет. В його автомобілі на задньому пасажирському сидінні сиділа дружина з дитиною. Вилізти через ліву передні двері він не зміг, бо двері заклинило і він виліз через пасажирські двері. Ліве крило автомобіля «Опель Астра» вдарило його автомобіль ближче до правого краю. Водій з пасажиром стояли біля автомобіля «Опель Астра». На його запитання «Як вони рухалися без світла?» повідомили, що вони їхали зі швидкістю 70 км/год без світла фар. Він викликав працівників ДАІ, які приїхали через 1,5 2 години на місце ДТП. Дружину з дитиною відвезли в лікарню, де в дитини виявили перелом ноги, а в дружини в коліні тріщину. Слідчому надавали медичну документацію, але медичну експертизу слідчий не призначав. Винним себе не визнає, так як він правила дорожнього руху не порушував і діяв згідно правил дорожнього руху. Також зазначив, що вжив всі необхідні дії для уникнення зіткнення. Його водійський стаж на момент ДТП складав 18-19 років. Раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався. Постійно контролював дорожню обстановку в процесі руху та в процесі руху з дружиною не розмовляв. На допиті слідчий не з`ясовував детально, які транспортні засоби і як саме розташовувалися в місці скоєння ДТП перед його виникненням. Очевидців ДТП не було. Коли відображали на схемі ДТП гальмівний шлях «Опель Астра», то його «трішки вивернули», про це він зазначав слідчому. Йому не відомо чому хрестиком в схемі ДТП не показано місце зіткнення. На його думку, механічні пошкодження беззаперечно вказують на той факт, що автомобіль «Опель Астра» повертався на свою смугу руху і контактував з його автомобілем «ВАЗ». В автомобіля «Опеля Астра» була швидкість більша ніж у нього. Видимість в напрямку руху на ближньому світлі фар на його автомобілі складала не менше 50 метрів, а на дальньому 100 метрів. Те, що стверджує свідок ОСОБА_17 не відповідає дійсності. Гальмівний шлях довжиною був 7-8 метрів, починався на його смузі руху, а закінчувався на їхній. Матеріальну шкоду він не визнає, тому що не визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, а вартість автомобіля встановлена не відповідно до вимог КПК України. Вважає, що ПДР порушив ОСОБА_17 .

При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, експерта, вивчивши документи як докази на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати у яких прокурор просив ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а захисник та обвинувачений, який не визнавав своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, просив його виправдати, аналогічне просила і законний представник потерпілого, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 не вбачається склад кримінального правопорушення (проступка), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки його вина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а прокурором, у тому числі, не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом були допитані свідок обвинувачення, який на думку прокурора, підтверджує винуватість ОСОБА_8 , в інкримінованому йому злочині.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що він не знає потерпілого і обвинувального. Точний час він не пам`ятає. Був вечір. Темна пора доби. Він перебував за кермом автомобіля «Опель Астра» та рухався по правій стороні в напрямку с. Жовтневе. Разом з ним в автомобілі перебував на передньому пасажирському сидінні справа ОСОБА_12 . Видимість руху була до 10-12 метрів, яка була обмежена світлом фар. Рухався на автомобілі на ближньому світлі фар зі швидкістю 70 км/год. В автомобілі пропало світло фар, тому він застосував гальмування. Після того, як він зупинився, то включив аварійне освітлення. Потім він поліз шукати ліхтарик, який лежав в салоні автомобіля, щоб подивитися запобіжники. В цей момент він бачив, що по зустрічній смузі руху рухається автомобіль та через 20-30 секунд відбулося зіткнення. Коли сталося ДТП він ввімкнув світлову сигналізацію. На цій ділянці дороги є розділювальна смуга руху. Автомобіль, яким він керував зупинився на правій смузі руху в напрямку с. Жовтневе, де відбувся удар. Він з`їхав ближче до обочини. Після зіткнення вони вилізли з автомобіля та побачили, що автомобіль пошкоджений. В автомобілі «ВАЗ» перебували чоловік, жінка та маленька дитина, які їхали в напрямку с. Вороньків. Жінка взяла дитину і побігла в напрямку с. Вороньків до лікарні. Викликали поліцію, яка приїхала через 1.5 -2 години та провела огляд місця події. Автомобілі стояли і ніхто не порушував місце ДТП. Він на смугу руху, яка йде в напрямку с. Вороньків не виїжджав. Також він бачив момент виїзду автомобіля «ВАЗ» на свою смугу руху і як рухався по смузі руху в бік с. Вороньків. Відстань на яку «ВАЗ» виїхав від його автомобіля на його смугу руху складала приблизно 6-7 метрів. На 09.09.2014 року його водійський стаж складав до одного року. Напередодні ДТП алкогольні напої він не вживав. ОСОБА_12 був тверезий. Аварійного знаку зупинки в нього в автомобілі немає. Чому не прибрали автомобіль до узбіччя пояснити не може. Він як водій виконував п. 1.3 ПДР, п.1.5 ПДР, п.2.3 ПДР, п.10.1 ПДР, 19.1 ПДР, 19.4 ПДР. Схема ДТП складалася за його участі і він ставив свій підпис у схемі. Відстань від правого боку автомобіля «Опель Астра» до кінця асфальту становило приблизно 1 метр. При ударі автомобіль «ВАЗ» відкинуло на обочину на 6-8 метрів від автомобіля «Опель Астра». Від удару автомобіль «Опель Астра» не могло передвинути на зустрічну смугу руху. По відношенню до автомобіля «Опель Астра» автомобіль обвинуваченого знаходився попереду. Зауважень у нього до протоколу огляду не було. Він стверджує, що під час зіткнення автомобіль «Опель Астра» не рухався.

Допитаний у судовому засіданні законний представник потерпілого як свідок ОСОБА_11 , (протокол судового засідання від 16.11.2015 року том 1 а.с.118) показала, що 09.09.2014 року вона разом з дитиною та чоловік їхали додому з с. Жовтневе в с. Вороньків. Це звичайний маршрут для них і суцільної смуги руху на цій ділянці дороги немає. Вона сиділа на задньому сидінні справа в автомобілі, а дитина була у неї на руках. З чоловіком в цей час вона не розмовляла, але увесь час слідкувала за дорожньою обстановкою. Швидкість була безпечна. Була темна пора доби. Чоловік переключав світло фар з ближнього на дальній і навпаки залежно від того чи були автомобілі на дорозі. Виїхавши з лісу о 21 год. 30 хв. вони побачили перешкоду, яка була на їхній смузі руху. Це був автомобіль ОСОБА_12 без зовнішнього освітлення. Автомобіль ОСОБА_12 вона побачила в межах світла дальніх фар. Після чого її чоловік ввімкнув ближнє світло фар, зменшив швидкість і коли вони вже були в безпосередній близькості від цього автомобіля, то чоловік прийняв міри для його об`їзду. В автомобілі «Опель Австра» включилося аварійне освітлення та автомобіль почав рух на свою смугу руху (ліва смуга) і відбулося зіткнення «лоб у лоб». В момент зіткнення автомобіль «Опель Астра» був на зустрічній смузі руху по відношенню до їхньої смуги руху. Чоловік прийняв всі міри для зупинення автомобіля. Ліва фара їхнього автомобіля контактувала з передньою частиною автомобіля «Опель Астра». Вона разом з дитиною вийшла з автомобіля, яка дуже кричала на руках. Біля автомобіля «Опель Астра» стояли ОСОБА_12 та невідомий чоловік. Потім через передні праві двері виліз з автомобіля чоловік, оскільки передні ліві двері заклинило. В неї дуже текла кров з обличчя і вона разом з дитиною побігла в сторону с. Вороньків. Сусід її та дитину відвіз в Бориспільську ЦРЛ, де дитині зробили рентген і на знімках виявили в дитини перелом ноги. Після чого дитині наклали гіпс і їх поклали в дитяче відділення для обстеження. Травматолог оглянув її коліно та повідомив, що в неї забій, а також їй зашили розсічене віко. На другий день вони поїхали в м.Київ до медичного містечка, де лікар сказав, що гіпс дитині накладений невірно, а в неї виявили в коліні тріщину. Після того, як відбулося зіткнення переднє пасажирське сидіння склалося і вона вдарилася об переднє лобове скло та отримала травму лівої частини голови. На лікарняному вона не перебувала, оскільки знаходилася в декретній відпустці по догляду за дитиною. Слідчий допитував її як законного представника потерпілого, але покази як свідок вона не надавала та учасником ДТП не була. На прохання слідчого вона підписала пояснення, оскільки останньому довірилася. Вона особисто до слідчого не зверталася із клопотанням про проведення слідчих дій, бо останній не реагував на клопотання її чоловіка.

Будучи допитаним за клопотанням прокурора як свідок експерт ОСОБА_22 , в порядку ст. 356 КПК України, для роз`яснення наданих ним висновків, останній показав, що проводив у даному кримінальному провадженні експертизу на підставі ухвалу суду від 05.05.2018 року, а також після надання йому відповіді на клопотання, що він має брати за вихідні дані. Ним бралися всі показання водіїв під час проведення слідчого експерименту від 17.04.2018 року (а.с.212-218), які зазначені в ухвалі суду, відповіді на клопотання експерта, які надійшли до експертної установи 06.08.2018 року та висновок експертизи, який наявний в матеріалах справи від 20 жовтня, в якому було визначено місце зіткнення транспортних засобів. Крім того, в ухвалі суду було зазначено взяти слідчий експеримент, в якому водії надали покази щодо двох варіантів розвитку даної дорожньої обстановки. Також під час проведення цієї експертизи ним були враховані матеріали кримінального провадження, які були зазначені в ухвалі суду. Він підготовив повідомлення від 31.08.2018 року щодо неможливості проведення експертного дослідження, оскільки не надходила відповідь на клопотання у визначений термін. Згідно інструкції після такого повідомлення він повинен був закінчити виконання експертизи у даній справі. Після 31.08.2018 року він продовжив проводити експертизу на підставі ухвали суду, яка прийшла до державного центру, яка була зареєстрована і керівництво доручило йому проводити експертизу. Чому показання водія ОСОБА_17 неспроможні з технічної точки зору описано докладно в дослідницькій частині цього висновку. Було проаналізовано слідову інформацію зазначену на схемі місця ДТП, в якій в кінцевих своїх положеннях автомобілі знаходяться по одній слідовій інформації. Відповідно до показань водія «Опель», останній зупинився на кінці своїх гальмування, знаходився в нерухомому стані на момент зіткнення. Проте кінцеві розташування кажуть про те, що на момент зіткнення автомобіль «Опель Астра» мав достатньо кінетичної енергії для того, щоб не тільки передвинутись далі, але й ще передвинути автомобіль «ВАЗ 2108». Про це докладно описано в дослідницькій частині експертизи, оскільки за показань, які надавав водій «Опель Астра» кінцеві розташування автомобілів неможливі. Невідповідність дій водія автомобіля «Опель Астра» з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням ДТП якщо приймати до уваги розвиток дорожньої обстановки вказаний водієм «ВАЗ 2108», які з технічної точки зору може вважатися спроможним. Клопотання про надання додаткових даних є правом експерта. Висновок експертизи, який він надав суду підтримує.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_18 показав, що він знає обвинуваченого ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_12 . Він має посвідчення водія та керує транспортними засобами з 1993 року. 09.09.2014 року йому зателефонував ОСОБА_8 і сказав, що потратив в ДТП. Коли він приїхав на місце ДТП, то автомобіль марки «Опель Астра» стояв на своїй проїжджій частині в напрямку с. Жовтневе, а автомобіль марки «ВАЗ» стояв на своїй смузі руху на узбіччі. Ліва частина автомобіля марки «Опель Астра» контактувала з лівою частиною автомобіля марки «ВАЗ». Осип ґрунту був за автомобілем марки «Опель Астра» в напрямку с. Жовтневе. Місце локалізації осипу було широким і в одному місці на розподільній смузі руху. Зі слів ОСОБА_8 він рухаючись із с. Жовтневе по своїй смузі руху побачив попереду автомобіль, тому прийняв міри для об`їзду транспортного засобу і в момент об`їзду відбулося зіткнення. Запаху алкоголю від обох водії він не відчував. ОСОБА_12 на місці події говорив, що в їхньому автомобілі пропало світло і вони рухалися по автодорозі із швидкістю 60 км/год. з включеним аварійним освітленням. Також власник автомобіля «Опель Астра» зазначав, що видимість була 15 метрів. Під час складання протоколу огляду місця події був присутній інший понятий, який є знайомим ОСОБА_12 . Зазначив, що слідчий невірно склав схему ДТП, оскільки наявний гальмівний шлях був не чітким, оскільки відступ був більш крутий, який пересікав, а на схемі ДТП гальмівний шлях був вказаний тільки на стороні автомобіля «Опель Астра», про що він зазначав слідчому. Його зауваження було враховано слідчим частково. Під час огляду місця події фішки ніхто не виставляв. Ця ділянка дороги не освітлюється, тому під час огляду користувалися ліхтариком і фарами автомобіля. Він підтверджує, що брав участь в якості понятого під час огляду місця події та складання схеми ДТП, які засвідчував своїм підписом. Всі учасники ДТП перебували в стресовому стані і вночі було погано видно схему ДТП, тому поставив свій підпис. ОСОБА_8 не пропонував йому подати слідчому письмову заяву щодо невідповідностей в протоколу огляду місця події. Слідчий сказав, щоб поняті були з обох сторін. Він думав, що нічого страшного, якщо схема ДТП не зовсім точно складена. Слідчий права йому не роз`яснював та обов`язків понятого він не знає. На прохання слідчого підписав протокол огляду місця події.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 показав, що він знає цивільного позивача ОСОБА_12 . Його водійський стаж складає 32 роки. Він не пам`ятає точно дату і час скоєння ДТП, оскільки пройшло два роки після події. Напочатку вересня, після 22 години, йому зателефонував ОСОБА_12 та попросив приїхати на місце ДТП. Коли він приїхав працівників поліції не було, а були присутні громадяни зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 . Він бачив транспортний засіб «Опель Астра» червоного кольору та іншу машину, яка брала участь в ДТП. На місце ДТП приїжджав кум обвинуваченого на прізвище « ОСОБА_23 » на автомобілі «КІА». Дикий був за кермом автомобіля, але до ДТП він його не знав. Ніхто не відволікав слідчого під час проведення огляду місця події. Очевидцем ДТП він не був. Чи встановлював слідчий очевидців ДТП він не пам`ятає. На місці ДТП було скло, а осипу не було. Чи був на місці ДТП гальмівний шлях він не пам`ятає. Ніхто не запрошував прийняти участь в огляді в якості понятого, але він підписував документи. Він погодився бути понятим і розумів в якому статусі перебуває на місці ДТП. Він не пам`ятає чи роз`яснювалися йому права та обов`язки. Він не бачив, щоб слідчий в схемі ДТП позначив хрестиком місце зіткнення транспортних засобів. Він осторонь бачив, як проводилися заміри рулеткою від автомобіля до автомобіля, так як фактично постійно був на місці складання протоколу біля слідчого. Осторонь він періодично бачив цифри на рулетці, які виникали внаслідок замірів. Він не пам`ятає яким чином доводилися до їхнього відому заміри. Зауважень до дій слідчого і до складання документів у нього не було. Протокол огляду місця подій та схему детально вивчив і підписав. Інший понятий знайомився із схемою ДТП і зауважень в нього не було. Понятих було під час слідчої дії було двоє, він був від ОСОБА_12 , а інший понятий від ОСОБА_8 . Він не може пояснити чому під час слідчої дії був один понятий від ОСОБА_12 , а інший від ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що він працює старшим слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області. Він проводив досудове розслідування даного кримінального провадження і учасників кримінального процесу знає, відносин з ними ніяких не підтримує. В 2014 році ним складені протокол огляду місця ДТП, протокол огляду транспортних засобів та схема ДТП. На місці ДТП були присутні працівники ДАІ. Зазначені обставини в протоколах та матеріалах відповідають дійсності, але деталей він не пам`ятає. Все, що він бачить на місці ДТП він зазначає в схемі ДТП і протоколі огляду місця події. Поняті залучалися для участі в огляді місця ДТП, складання протоколів транспортних засобів і схеми ДТП. Він не пам`ятає яким чином запрошував понятих. По всім кримінальним провадженням запитує громадян чи немає перешкод для участі в якості понятих, тому в цьому провадженні він впевнений, що також про це запитував понятих. Пройшло два роки, тому він не пам`ятає деталей щодо зауважень чи клопотань від учасників ДТП. Беззаперечно кожне клопотання ним заноситься під час слідчої дії до протоколу, а також зазначається в протоколі про відсутність клопотань. Він ніколи не складає чорнових схем ДТП. Поняті та учасники слідчої дії розписуються у схемі ДТП та в протоколі огляду місця події, тому останні в разі виявлення ними в процесуальних документах обставин, що не відповідають дійсності мають можливість біля свого підпису зазначити зауваження. Наполягає на безпідставному твердженні понятих щодо не роз`яснення їм прав та обов`язків, бо є відповідний абзац в протоколі огляду місця події з правами понятих, які їм зачитуються перед залученням до слідчої дії. Заміри виконував наступним чином: автомобіль ДАІ ставився на дальньому світлі фар і був наявний прожектор. В цьому випадку заміри могли робити учасники слідчої дії, бо він робив записи до протоколу. Поняті завжди перебували під час виконання ним замірів та внесення записів до протоколу огляду місця події, але стверджувати, що останні дивилися не може. Якби йому хтось заважав складати протокол або схему ДТП, то він би про це зазначив у протоколі. В даній ситуації не було необхідності проведення слідчого експерименту, оскільки висновком трасології, показами та матеріалами підтверджувалася вина ОСОБА_8 . Досудове розслідування по даному кримінальному провадженні проведено повно, об`єктивно, неупереджено, згідно вимог КПК України, тому повністю враховані всі обставини, всі докази, пояснення, протоколи та експертизи. Якщо в матеріалах відсутні письмові вказівки прокурора, то їх не було. Якщо він відмовляв в задоволенні клопотання, то обов`язково виносив постанову, в якій обґрунтував мотиви відмови в задоволенні клопотання. Згідно методик проведення автотехнічних досліджень транспортно-трасологічна експертиза відповідає на питання: місце зіткнення транспортних засобів, розташування транспортних засобів, взаємного контакту транспортних засобів. Якщо автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, то для цього спеціальні знання не потрібні, що він порушив п.10.1 ПДР України. В ході досудового розслідування була встановлена вина ОСОБА_8 , тому в обвинувальному акті чітко зазначені пункти ПДР України, які останній порушив. В обвинувальному акті стоїть його підпис, тому вважає, що законно надана повна оцінка доказам.

Допитаний за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_21 показав, що в даному кримінальному провадженні проводив два рази слідчий експеримент на підставі ухвал суду. До слідчого експерименту, який відбувся 17.04.2017 року була проведена підготовка, а саме: необхідно було знайти аналогічні транспортні засобі, які брали участь в ДТП. Про це він повідомляв водіїв, але останні пояснили, що в них аналогічних транспортних засобів немає. З метою виконання ухвали суду було прийнято рішення проводити слідчий експеримент на транспортних засобах, які були наявні. Слідчий експеримент проводився за участю транспортного засобу «ВАЗ 2109» синього кольору, який імітував автомобіль «ВАЗ 2108» білого кольору, а також транспортний засіб «Таврія» сріблястого кольору, який імітував автомобіль «Опель Астра» червоного кольору. В транспортних засобах, які брали участь в слідчому експерименті були відмінності від тих, які брали участь в ДТП: колір автомобілів та світлові покажчики. В ході слідчого експерименту встановили видимість, як при ввімкнених світлових покажчиках так і при вимкнених світлових покажчиках. Права та обов`язки роз`яснювалися учасникам слідчого експерименту. На слідчому експерименту були присутні: ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , експерт ОСОБА_25 , статист дільничний інспектор ОСОБА_26 , відеооператор. Зауваження надходили від сторони захисту, про що зазначено в протоколі. Статист поспішав на роботу, тому не залишився до кінця слідчого експерименту, тому не може сказати чи ставив останній свій підпис в протоколі. Перед початком слідчої дії він ставив запитання «Чи відповідають максимально наближено погодні умови тим, які були перед зіткненням?». Зауважень з цього приводу від учасників слідчого експерименту не надходило. Учасники слідчого експерименту не заперечували щодо участі автомобілів «ВАЗ» та «Таврія». Він вичерпав всі свої можливості, щоб знайти аналогічні транспортні засоби. Під час слідчого експерименту ним були враховані протокол огляду місця події і схема ДТП. Недостовірних відомостей не було, яких не потрібно було заносити до протоколу слідчого експерименту. Спеціаліст був залучений до слідчої дії шляхом направлення відповідного листа начальнику НДЕКЦ. Також зазначив, що йому не відомо, яка доля першого слідчого експерименту.

Допитаний цивільний позивач ОСОБА_12 показав, що 09.09.2014 року близько 21 год. 30 хв. він їхав з ОСОБА_17 із с. Вороньків в сторону с. Жовтневе на автомобілі «Опель Астра». ОСОБА_17 керував транспортним засобом «Опель Аста» зі швидкістю 60 км/год., а він сидів справа на передньому пасажирському сидінні. ОСОБА_17 їхав при ввімкненому дальньому світлі фар. Була темна пора доби. Із с. Жовтневе по зустрічні смузі руху їхав автомобіль «ВАЗ» зі швидкістю 60 км/год. ОСОБА_17 ввімкнув ближнє світло фар і світло пропало в автомобілі. ОСОБА_17 зупинив транспортний засіб та приблизно через 3-4 секунди ввімкнув аварійне освітлення. На відстані 150 метрів було видно дорожнє покриття. Автомобіль «ВАЗ» їхав на дальньому світлі фар із с. Вороньків. Коли автомобіль «ВАЗ» наблизився до їхнього автомобіля, то водій даного автомобіля різко повернув вліво, внаслідок чого відбулося зіткнення. Зіткнення автомобілів відбулося приблизно через 15-20 секунд після ввімкнення аварійного освітлення. Він і водій ОСОБА_17 вдарилися об лобове скло автомобіля «Опель Астра». Вийшовши з автомобіля «Опель Астра» вони побачили, що задня частина автомобіля «ВАЗ» знаходилася на полі, а передня частина на автодорозі. В автомобілі «ВАЗ» перебували ОСОБА_27 , його дружина та дитина. Дружина ОСОБА_8 взяла дитину і пішла в напрямку с. Вороньків. ОСОБА_17 на смугу руху в напрямку с. Вороньків не виїжджав. Покази потерпілої в частині з`їзду на зустрічну смугу руху не відповідають дійсності. Показання ОСОБА_17 щодо видимості до 15 метрів не підтверджує. Видимість дороги на ближньому світлі фар становила 50-60 метрів, а на дальньому світлі фар 100-120 метрів. Він є власником автомобіля «Опель Астра», який внаслідок ДТП зазнав механічних пошкоджень. Тому він просить на підставі наданих документів відшкодувати матеріальну шкоду. Під час оцінки транспортного засобу «Опель Астра» ОСОБА_8 був присутнім, але він не погодився з актом виконаних робіт. Також, ОСОБА_8 не пропонував відшкодувати йому шкоду. Моральна шкода полягає у тому, що він залишися без роботи та транспортного засобу, який приносив йому дохід. Спиртних напої він не вживав. Схеми ДТП він не бачив і не приймав участі в слідчих діях.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_17 , оскільки вони не узгоджуються з показами інших учасників кримінального провадження, допитаних судом. Крім даного свідка, вказані обставини не підтверджуються іншими доказами по справі, тому суд не приймає дані покази до уваги.

Показання ОСОБА_11 суд вважає цілком обґрунтованими, від самого початку провадження вони є незмінними, повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а тому суд приймає їх до уваги.

Судом встановлено, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 були залучені в якості понятих під час проведення огляду місця події - автодорога с. Вороньків - с. Жовтневе Бориспільського району Київської області, та останні підтвердили в судовому засіданні, що були присутніми під час проведення огляду місця ДТП, в ході якого були складені протокол огляду місця події та схема ДТП, які вони підписали. Показання даних свідків не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки понятими засвідчено законність вилучення з місця події речових доказів, та останні своїми підписами у протоколі огляду підтвердили обставини, наведені у ньому, та у судовому засіданні підтвердили виконання ними таких підписів.

Водночас, показання свідка ОСОБА_18 в частині показань з чужих слів (стосовно того, що говорив на місці ДТП ОСОБА_12 ), до уваги не беруться, оскільки такі покази не підтверджені цивільним позивачем у справі під час судового розгляду. Показання свідка ОСОБА_18 в частині показань з чужих слів (стосовно того, що говорив на місці ДТП ОСОБА_8 ) до уваги беруться, оскільки такі перебувають у достатньому взаємозв`язку з іншими доказами у справі. Будь-яких даних про те, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 заінтересовані в результатах кримінального провадження сторони кримінального провадження суду не надали.

Судом було безпосередньо досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які на думку прокурора, доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.09.2014 з фотоілюстрацією, фототаблицею та схемою ДТП до даного протоколу (том 1 а.с.130-139), згідно якого оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди на ділянці, що розташована на 21 км а/д Вороньків - Жовтневе, яка сталася внаслідок зіткнення автомобілів: марки «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_3 . В ході вказаної слідчої дії зафіксовано розташування транспортних засобів на місці події, загальний вид слідової інформації на проїзній частині дороги, сліди зіткнення, а також дорожню обстановку на місці ДТП, зокрема ширину проїзної частини, кількість смуг руху, її стан, вид покриття, дорожню розмітку;

-постанова старшого слідчого відділу Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_20 від 01.11.2014 року про визнання речовим доказом та передачу речового доказу на зберігання (том 1 а.с.139-140);

-протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 08.10.2014 року ( том 1 а.с.141-142);

-протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 25.09.2014 року (том 1 а.с.143-145):

-протокол допиту свідка ОСОБА_12 (том 1 а.с.146-148);

-протокол огляду та затримання транспортного засобу від 09.09.2014 року ( том1 а.с.149);

-протокол огляду та затримання транспортного засобу від 09.09.2014 року ( том1 а.с.150);

-висновок експерта № 165д від 03.10.2014 року (том 1 а.с.151-153), який зроблений на підставі постанови старшого слідчого відділу Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_20 від 29.09.2014 року про призначення судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що з представленої медичної документації відомо, що у гр. ОСОБА_10 малось тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального кінця діафізу лівої великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків. Виявлене у гр. ОСОБА_10 тілесне ушкодження спричинене тупим(и) предметом(ами), могло виникнути в строк та за обставин, викладених у постанові про призначення експертизи, в тому числі, «внаслідок ДТП, як у пасажира автомобіля». Виявлене у гр. ОСОБА_10 тілесне ушкодження за своїм характером тягне тривалий розлад здоров`я, - на строк понад 21 день, - і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

-висновок інженерно-транспортної експерти № 925А від 20.10.2014 року з додатками до нього, який зроблений на підставі постанови старшого слідчого відділу Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_20 від 08.10.2014 року, наданого старшим експертом сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_25 (том 1 а.с.153-158), згідно якого система робочого гальма автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент огляду знаходиться в технічно несправному працездатному стані, через затиснення лівої бокової тяги деталями кузова автомобіля. Дана несправність виникла в момент зіткнення. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в технічно несправному непрацездатному стані, через руйнування кронштейна кріплення розтяжки лівого переднього ричага підвіски. Дана несправність виникла в момент зіткнення. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено.

- висновок транспортно-трасологічної експерти №1023А від 11.11.2014 року, який зроблений на підставі постанови старшого слідчого відділу Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_20 від 01.11.2014 року, наданого старшим експертом сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_22 (том 1 а.с.159-161), згідно якого зіткнення автомобіля «ВАЗ-2108», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_5 відбулося в смузі для руху в бік с. Жовтневе;

- супровідний лист №7388/109/1002/05 від 19.04.2018 року (том 2 а.с.208);

- завірена копія ухвали суду від 01.02.2018 року (том 2 а.с.209-210);

- лист слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_21 від 03..04.2018 року (том 2 а.с.211);

- висновок судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №31239/31240/19-52 від 30.09.2020 року, який зроблений на підставі ухвали суду від 29.10.2019 року, наданого судовими експертами відділу автотехнічних видів досліджень лабораторії автотехнічних, товарознавчих та спеціальних видів досліджень КНДІСЕ ОСОБА_28 , ОСОБА_29 (том 3 а.с.148-160), згідно якого встановити експертним (розрахунковим) шляхом виходячи з утворених пошкоджень на даних ТЗ величини швидкостей руху автомобілів ВАЗ та Opel безпосередньо перед даною ДТП (на момент контактної взаємодії) в рамках даного дослідження неможливо по причинам, що наведені в дослідницькій частині. Первинний контакт автомобілів ВАЗ та Opel відбувся між передніми/фронтальними частинами із певним перекриттям по габаритній ширині автомобілів. Іншими словами, в безпосередній контакт вступили переважно середня і ліва передня зона передньої/фронтальної частини ТЗ виходячи з комплексу утворених на автомобілях ВАЗ та Opel пошкоджень. Характер контактної взаємодії вказаних ТЗ є здебільшого зустрічним відносно напрямку руху даних ТЗ. Визначити величину кута між поздовжніми осями обох автомобілів ВАЗ та Opel в момент первинного контакту на підставі наявних в матеріалах справи даних неможливо (причини детально викладені в дослідницькій частині). На підставі даних з протоколу ОМП та схеми до нього, із врахуванням масштабної схеми ДТП з технічної точки зору слід відмітити, що місце контактної взаємодії автомобілів ВАЗ та Opel знаходились на смузі руху по напрямку в сторону с. Жовтневе, перед початком осипу уламків ТЗ і дещо раніше початку відображення подряпини дорожнього покриття. На момент контактної взаємодії автомобілів ВАЗ та Opel, останній ТЗ знаходився в межах зафіксованих на схемі ОМП слідів гальмування та відповідно був розташований перед початком осипу уламків ТЗ і дещо раніше початку відображення подряпини дорожнього покриття. З тих причин, що неможливо визначити величину кута між поздовжніми осями обох автомобілів ВАЗ та Opel в момент первинного контакту, тому і встановити взаємне розташування даних ТЗ на момент первинного контакту відносно елементів проїзної частини також неможливо. З мотивів наведених в дослідницькій частині, на результат вирішення питань № 1-4 ухвали про призначення експертизи, матеріали слідчого експерименту, проведеного 17.04.2018 року не впливають.

При цьому, у зв`язку із встановленням під час судового розгляду істотних для даного кримінального провадження обставин, на підставі ухвали суду від 01.02.2018 року, якою клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту задоволено та доручено органу досудового розслідування провести відповідну слідчу дію (том 2 а.с.200-202), було проведено слідчий експеримент на місці події, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_24 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_17 , цивільного позивача ОСОБА_12 , спеціаліста- автотехніка НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_25 , свідка ОСОБА_20 , із використанням всіх автомобілів, які були відображені на схемі ДТП від 09.09.2014 року, проведеного з метою перевірки і уточнення пояснень учасників слідчої дії, при дорожній обстановці, яка без змін відповідала тій, що була на час пригоди.

Так, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 17.04.2018 року та відеозапису даної слідчої дії, переглянутого в судовому засіданні (том 2 а.с.212-221), вбачається, що всі учасники слідчої дії зібралися в місці ДТП, яка мала місце 09.09.2014 року на автодорозі с. Вороньків - с. Жовтневе Бориспільського району Київської області. В ході слідчого експерименту всім учасникам було запропоновано вказати місце зіткнення транспортних засобів. Після чого всі учасники слідчого експерименту вказали, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на смузі руху в напрямку с. Жовтневе автодороги с. Вороньків - Жовтневе Бориспільського району на відстані 22,4 м. від електроопори №21 до с. Вороньків. Після цього ОСОБА_8 була запропоновано розповісти про обставини даного ДТП, на що ОСОБА_8 погодився та повідомив, що він рухався на автомобілі ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_4 по автодорозі с. Жовтневе- с. Вороньків на смузі руху в напрямку с. Вороньків із увімкненим дальнім світлом фар. Після того коли ОСОБА_8 побачив на своїй смузі руху автомобіль попереду себе і увімкненим аварійним сигналом, переключився на ближнє світло фар та почав приймати заходи по безпечному об`їзду стоячого автомобіля по зустрічній смузі. В момент коли ОСОБА_8 виїхав на зустрічну смугу то зрозумів, що стоячий попереду автомобіль не стоїть, а рухається, а тому відразу почав застосовувати робоче гальмування. Проїхавши до місця зіткнення ОСОБА_8 зупинився на автомобілі ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_4 на смузі руху в напрямку с. Жовтневе. Після зупинки приблизно через секунду зустрічний автомобіль здійсним зіткнення із його стоячим автомобілем. Тобто зустрічний транспортний засіб різко змінив свій напрямок руху, а саме поїхав із смуги руху до с. Вороньків на смугу руху до с. Жовтневе. В подальшому автомобілі були виставлені в місці зіткнення. Автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_6 , який імітує автомобіль, яким керував ОСОБА_8 був виставлений на смузі руху в напрямку до с. Жовтневе передньою частиною до с. Вороньків. Відстань від лівого краю автомобіля та прилягаючого краю узбіччя становить 1 метр. Автомобіль «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_7 , який імітує автомобіль, яким керував ОСОБА_17 був виставлений на смузі руху в напрямку до с. Жовтневе передньою частиною автомобіля також до с. Жовтневе Бориспільського району . Відстань від лівого краю автомобіля до лінії дорожньої розмітки, яка розділяє зустрічні потоки транспорту становить 1,5 метрів.

Після цього ОСОБА_8 виставив автомобілі де момент коли зрозумів що зустрічний автомобіль рухається, а саме автомобіль «Таврія», реєстраційний номер НОМЕР_7 був виставлений на смузі руху в напрямку до с. Вороньків передньою частиною до с. Жовтневе на відстані 1,7 метрів від бокової правої частини до лінії дорожньої розмітки, яка розділяє зустрічні потоки транспорту та на відстані 66 метрів від передньої частини автомобіля до місця зіткнення. Вказати відстань де знаходився автомобіль яким керував ОСОБА_17 в момент зміни напрямку руху останній ОСОБА_8 вказати не може так як все відбулось швидко. Потім ОСОБА_8 виставив автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_6 , а саме на смузі руху в напрямку до с. Жовтневе передньою частиною до с. Вороньків по довжині 24,4 метрів до місця зіткнення в момент коли ОСОБА_8 зрозумів, що зустрічний автомобіль рухається.

Потім ОСОБА_8 виставив автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_6 в місці де останній почав перетинати умовну середину проїзної частини з метою безпечного об`їзду, дана відстань склала 37 метрів від передньої частини автомобіля до місця зіткнення. Потім ОСОБА_8 повідомив, що швидкість автомобіля, яким він керував під час руху в межах смуги руху до с. Вороньків складала в межах 60 км/год., а під час руху по зустрічній смузі швидкість зменшилась, але швидкість точну зазначити не може. Потім експериментальним чином було встановлено видимість елементів проїжджої частини, тобто максимальну відстань на якій з робочого місця водія при увімкненому ближньому світлі фар та працюючому двигуні було видно лінію розмежування смуги руху в напрямку до с. Вороньків та прилягаючого до неї узбіччя де замірами було встановлено, що дана відстань складає 35,5 метрів. В ході слідчого експерименту ОСОБА_11 дані відстані підтримала.

Після цього ОСОБА_17 було запропоновано розповісти про обставини даного ДТП на що ОСОБА_17 повідомив, що він керуючи автомобілем «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_5 рухався по автодорозі с. Вороньків с. Жовтневе Бориспільського району в напрямку с. Жовтневе. Під час руху в автомобілі , яким керував ОСОБА_17 зникло світло світлових покажчиків та передніх фар. Після цього ОСОБА_17 застосував екстренне гальмування та зупинився в кінці слідів гальмування, які зафіксовані на схемі до протоколу огляду місця ДТП, після чого увімкнув світлові покажчики аварійної зупинки. В цей момент в зустрічному напрямку рухався по смузі руху в напрямку с. Вороньків автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_4 зі швидкістю не менше ніж 70 км/год. Після чого з невідомих причин виїхав на смугу руху в напрямку до с. Жовтневе та здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_5 . В подальшому автомобіль «Таврія» д.н.з. НОМЕР_7 , який імітував автомобіля «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_5 був виставлений в місці зіткнення на смузі руху в напрямку до с. Жовтневе Бориспільського району. В подальшому шляхом приближення та віддалення автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_6 , який імітував автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_4 було встановлено видимість автомобіля «Таврія д.н.з. НОМЕР_7 . Замірами встановлено, що дана відстань склала: - при увімкнених світлових покажчиків аварійної зупинки більше 200 метрів; - при вимкнених світлових покажчиків аварійної зупинки на автомобілі «Таврія» д.н.з. НОМЕР_7 105 метрів. Видимість встановлювалась при ввімкненні ближнього світла фар автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_6 та працюючому двигуні. Під час слідчого експерименту використовувався автомобіль «Таврія» д.н.з. НОМЕР_7 , автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_6 , рулетка довжиною 30 метрів. Під час слідчого експерименту було застосовано безперервний відеозапис слідчого експерименту, який додається до протоколу. Адвокат ОСОБА_24 надав окрему заяву, в якій зазначив зауваження щодо проведеного слідчого експерименту. Інших заяв від учасників слідчої дії не надходило.

Даний доказ був відкритий сторонам кримінального провадження, у порядку ст. 290 КПК України, що підтверджується протоколом ознайомлення з матеріалами виконаних слідчих дій та інших здобутих доказів, отриманих внаслідок проведення слідчих (розшукових) дій за дорученням суду від 19.04.2018 року (том 2 а.с.222).

Під час судового провадження після проведення вищезазначеного слідчого експерименту, ухвалою суду від 05.05.2018 року, було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9 про призначення судової комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи та призначено відповідну експертизу (том 3 а.с.47-59). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року, який зроблений на підставі ухвали суду від 05.05.2018 року, наданого судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ДНДЕКЦ МВС ОСОБА_16 , експертом встановлено: показання водія автомобіля Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_8 , ОСОБА_17 про механізм розвитку даної дорожньої обстановки, при якому на момент зіткнення транспортних засобів автомобіль Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_5 , перебував у нерухомому стані в кінці своїх слідів гальмування, а автомобіль ВАЗ-2108, номерні знаки НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 70 км/год., з технічної точки зору, неспроможні. Показання водія автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_8 про механізм розвитку дорожньої обстановки, при якому в момент зіткнення керований ним автомобіль перебував у нерухомому стані, є технічно спроможними. У досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2108, номерні знаки НОМЕР_2 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України. У досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_5 , ОСОБА_17 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України. У досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_8 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення автомобілем Opel Astra. У досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_5 ОСОБА_17 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2108 номерні знаки НОМЕР_2 . У досліджуваній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_8 невідповідностей вимогам ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається. У досліджуваній дорожній обстановці дії водія автомобіля Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_5 , ОСОБА_17 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України. У досліджуваній дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля Opel Astra, номерні знаки НОМЕР_5 , ОСОБА_17 вимогам п. 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.

Також, в ході судового розгляду, за клопотанням сторони захисту та прокурора, яке було задоволено судом, до матеріалів кримінального провадження було долучено та досліджено судом оптичні DVD-R диски (том 2 а.с.99, том 3 а.с.145). Як зазначив, адвокат ОСОБА_24 та прокурор, обґрунтовуючи своє письмове клопотання про призначення експертизи.

Разом з тим, в судовому засіданні 02.10.2019 року, стороною обвинувачення прокурором ОСОБА_6 було заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими, в якому, останній просив суд визнати протокол проведення слідчого експерименту від 17.04.2018 року та висновок експерта №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року, недопустимим доказом, оскільки встановлені під час проведення слідчого експерименту числові показники видимості елементів проїзної частини та транспортних засобів, які рухалися по автомобільній дорозі є необ`єктивними. Тому слідчий експеримент від 17.04.2018 року проведено з порушенням вимог КПК України. Оскільки експерт ОСОБА_16 під час проведення судової експертизи брав за основу відомості, зазначені у протоколі проведення слідчого експерименту від 17.04.2018 року, тому прокурор вважає, що даний доказ має також бути визнаний недопустимим.

Однак, суд вважає вищезазначені доводи сторони обвинувачення про недопустимість як доказу у кримінальному провадженні протоколу проведення слідчого експерименту від 17.04.2018 року та висновку експерта №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року, безпідставними.

Відмінність технічних характеристик автомобілів, на думку сторони обвинувачення, впливає на вихідні дані. Як зазначено вище ДТП сталось за участі автомобіля «ВАЗ 2108» та автомобіля «Опель Астра», слідчий експеримент проводився з автомобілем «ВАЗ 2109» та автомобілем «Таврія». Слідчий, який проводив слідчий експеримент, пояснив, що для експерименту використовували найбільш наближені автомобілі до того, які були.

Враховуючи такі обставини: звісно, що умови, при яких відбулось ДТП, та умови, в яких відбувалось проведення слідчого експерименту, не відрізнялись.

Окрім того, як зафіксовано в протоколі вищевказаної слідчої дії з цього приводу, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 17.04.2018 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із чинників, що підвищують результативність слідчого експерименту, є своєчасність його проведення, оскільки невиправдані зволікання можуть призвести до того, що у суб`єкта, який бере участь у слідчій дії можуть зникнути з пам`яті деталі, що мають значення для кримінального провадження та допомагають реконструювати обстановку чи обставини розслідуваної події, або не зворотно зміниться місце проведення слідчого експерименту.

Суд при оцінці дій водія надає перевагу висновку останнього експертного дослідження № №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року за результатами проведення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи з наступних причин.

Суд визнає єдиним належним доказом, який підтверджує відсутність в діях ОСОБА_8 невідповідностей вимогам ПДР України та спростовує висновок органу досудового розслідування про порушення ОСОБА_8 п.п. 2.3б, 10.1, 12.3 ПДР України висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року, оскільки цей висновок був зроблений на підставі оцінки всіх обставин і доказів по справі в їх сукупності з урахуванням більшого комплексу вихідних даних, а також учасники кримінального провадження не були позбавлені можливості поставити перед експертом усі, на їх думку, необхідні питання і саме на ці питання експертом надані відповіді, а тому кладе в основу вироку.

Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що висновок №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року є неповним. Навпаки, вказаний висновок від 11.03.2019 року є значно об`ємним та при проведенні експертного дослідження було використано значно більше вихідних даних та експерту було поставлено більше питань з приводу механізму зіткнення та розташування транспортних засобів.

Щодо позиції прокурора, який стверджував про необ`єктивні вихідні дані, які були у розпорядженні експерта, суд враховує, що комплекс вихідних даних, які були надані в розпорядження експерта ДНДЕКЦ МВС складався зокрема із показань, які були безпосередньо надані свідками в ході судового розгляду. При цьому, деякі вихідні дані вмотивовано не брались до уваги експертом КНДІСЕ, зокрема показання свідка ОСОБА_17 в силу їх неспроможності. Твердження прокурора про те, що експерт ДНДЕКЦ МВС у висновку посилався на протокол слідчого експерименту, в якому відображені технічні характеристики автомобілів, які не відповідають дійсності, не заслуговують на увагу, оскільки ці твердження є припущеннями, які належним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. Таким чином, відсутні підстави для визнання висновку експерта №19/12-1/265-СЕ/18 від 11.03.2019 року неналежним доказом відсутності в діях ОСОБА_8 невідповідностей вимогам ПДР України.

В той же час, під час проведення досудового розслідування слідчим не було залучено експерта з метою проведення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи та з`ясування питань спроможності показань ОСОБА_8 та ОСОБА_17 щодо розвитку дорожньої обстановки на момент ДТП, що дає підстави стверджувати про те, що досудове розслідування проводилось з порушенням принципів всебічності і повноти.

Проаналізувавши надані сторонами докази, у суду є всі підстави стверджувати про те, що слідчий під час здійснення досудового розслідування обставин, про які зазначали обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 , не перевіряв належними і допустимим доказами взагалі, а в основу обвинувального акту поклав відомості, що ґрунтувались на суперечливих, не перевірених іншими доказами покази свідка ОСОБА_17 .

Суд вважає, що вказані обставини свідчать про порушення на стадії досудового розслідування принципів змагальності сторін (ст. 22 КПК України) і має наслідки у виді: неповноти з`ясування обставин кримінального провадження та упередженості під час здійснення досудового розслідування.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Що стосується клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 15.05.2017 року, суд звертає увагу на наступне.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2017 року доручено слідчим СВ Бориспільського ВП ГУНП України у Київській області провести зазначені в ухвалі слідчі (розшукові) дії з метою з`ясування обставин, які можуть мати істотне значення для кримінального провадження в строк до 23.05.2017 року включно. Доступ до матеріалів виконаних слідчих дій та інших здобутих доказів отриманих внаслідок проведення слідчих (розшукових) дій за дорученням суду, учасникам судового провадження в порядку, визначеному ст.290 КПК України має бути надано до 24.05.2017 року. Матеріали виконаних слідчих дій та інших здобутих доказів отриманих внаслідок проведення слідчих (розшукових) дій за дорученням суду передати Бориспільському міськрайонному суду до 25.05.2017 року.

Стороною захисту надано відеозапис слідчого експерименту від 15.05.2017 року (том 2 а.с.99), а також слідчий ОСОБА_21 в судовому засіданні підтвердив, що він двічі проводив слідчий експеримент по даному провадженню на підставі ухвал суду.

Однак, Бориспільським ВП ГУНП України у Київській області чи стороною обвинувачення до суду не було надано протокол слідчого експерименту від 15.05.2017 року, тому з цих підстав вказаний процесуальний документ судом не досліджувався та відсутній в матеріалах судового провадження, що в свою чергу позбавляє суд надати йому правову оцінку. Згідно повідомлення прокурора оголошеного в судовому засіданні зазначені матеріали були втрачені, проте відповідних доказів надано не було.

Щодо протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 08.10.2014 року (том 1 а.с.141-142); протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 25.09.2014 року (том 1 а.с.143-145); протоколу допиту свідка ОСОБА_12 (том 1 а.с.146-148) здійснених у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР №0001699 від 10.092014 року, то суд відмічає, що цей доказ не може бути урахований судом так, як у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

В той же час, суд не знаходить підстав для висновку про порушення прав обвинуваченого на досудовому розслідуванні, а зокрема права на захист.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що підозрюваному ОСОБА_8 роз`яснено право мати захисника, в тому числі безоплатного, від якого він відмовився побажавши захищати себе самостійно, а також і інші права підозрюваного (протокол роз`яснення права на захист від 08.10.2014 року та пам`ятка).

Об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Експертним шляхом та внаслідок дослідження всіх доказів у справі судом не встановлено в діях ОСОБА_8 невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а надані прокурором докази не підтверджують наявності обставин, які викладені в обвинувальному акті.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.

Суб`єкт злочину це осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України № 5-18кс14 від 20.11.2014 року, об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали.

Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. Тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Так, сторона обвинувачення вважає, що дії водія «ВАЗ» 2108 д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_8 , не відповідали вимогам п.п. «б» п. 2.3 ПДР України, п. 10.1 ПДР України, п.12.3 ПДР України та знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, так, як він являючись учасником дорожнього руху, не відповідними, вказаним вимогам ПДР України, своїми діями позбавив іншого водія ОСОБА_17 , який керував автомобілем марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_5 , технічної можливості запобігти дорожньо-транспортної пригоди. Саме порушення водієм ОСОБА_8 п.п. «б» п. 2.3 ПДР України, п. 10.1 ПДР України, п.12.3 ПДР України, на думку сторони обвинувачення, перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отриманого тілесного ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 .

Однак достатніх та допустимих доказів цьому на досудовому слідстві та під час судового провадження не здобуто та не подано стороною обвинувачення. Надані ж докази, досліджені судом, з урахуванням інших, зібраних в ході судового розгляду, на думку суду, ставлять під сумнів висновки сторони обвинувачення відносно наявності в діях ОСОБА_8 порушення ПДР, які б знаходились в безпосередньому причинному зв`язку з отриманими неповнолітньою потерпілою тілесними ушкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому в ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України д оказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінальної справи та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В статті 85 КПК України закріплено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988 року, "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, "Яллог проти Німеччини" від 11.07.2006 року, "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах даного кримінального провадження докази, суд приходить до висновку про те, що ними доведений факт ДТП, що відбулася за участі водія автомобіля «ВАЗ» 2108 д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_8 , та водія автомобіля марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_17 , у місці та у час, зазначений в обвинуваченні, а також наслідки цього ДТП у вигляді спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 .

Однак, ці докази не підтверджують наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_8 , виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 .

При цьому, під час судового слідства інших документів, протоколів процесуальних, слідчих дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано, незважаючи на всі вжиті судом заходи.

Таким чином, проаналізувавши в цілому, всі вищезазначені докази, які були надані стороною обвинувачення, суд приходить до висновку, що такі обов`язкові ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, як діяння у виді порушення обвинуваченим ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, а також причинний зв`язок між цим діянням та наслідками у виді спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 , - залишились не доведеними.

Так, внаслідок вкрай непрофесійного, поверхневого, однобічного, необ`єктивного та упередженого досудового розслідування, що супроводжувалось грубими порушеннями вимог КПК України, так і залишились невстановленими обставини даної ДТП, що мають істотне та вирішальне значення для з`ясування його механізму, перелік яких наведено вище в мотивувальній частині вироку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано (не заявлено для дослідження) в якості доказу жодного протоколу процесуальної дії за участю ОСОБА_8 як в якості підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001699, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2014 року.

Зібрані та надані суду докази не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 не дають підстав для усунення всіх сумнівів щодо доведеності обвинувачення, а тому суд тлумачить сумніви на користь обвинуваченого.

За результатами судового розгляду, судом встановлено, що вищевказаних вимог Закону, як і інших, зазначених нижче, органом досудового розслідування, належним чином не виконано, оскільки досудове розслідування проведено не повно і однобічно, а крім того очевидно упереджено, так як необхідні і обов`язкові слідчі (розшукові) дії не проведені.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторона обвинувачення не надала беззаперечних доказів, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. «б» п. 2.3 ПДР України, п. 10.1 ПДР України, п.12.3 ПДР України, а навпаки із наведених і не спростованих доказів кримінального провадження вбачається, що він своїми діями не впливав на механізм розвитку даної події і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклими наслідками. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, однією із засад кримінального провадження, як зазначено у ст. 7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Смирнов проти України" від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53), у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року (пункт 43), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, ВСУ у постанові № 688/788/15-к від 04.07.2018 року визначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження, наданих в ході судового розгляду доказів, суд приходить до висновку, що вказані докази, на яких ґрунтується обвинувачення, не доводять порушення ОСОБА_8 вимог п.п. «б» п. 2.3 ПДР України, п. 10.1 ПДР України, п.12.3 ПДР України, та причинний зв`язок цього порушення з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 .

За ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Встановлено, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесне ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_10 , повністю не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду даного кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано до суду достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів на доведення пред`явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_8 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із недоведеністю в діянні останнього складу даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному провадженні, в розмірі 17 162 грн. 80 коп., слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

В ході розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_12 пред`явив до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В позовній заяві цивільний позивач ОСОБА_12 просив стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 52 252 грн. 04 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. та витрати пов`язані з виконанням звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу в розмірі 850 гривень (том 1 а.с.181-201).

Обвинувачений пред`явлений до нього цивільний позов не визнав та заперечував щодо його задоволення (том 2 а.с.16-18).

Представник приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_30 надала заперечення на позовну заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову заперечує та просила відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у запереченнях (том 2 а.с.1-2, 149-154).

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України, цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 124, 129, 318, 322, 337, 342-353, 356, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 373, ст. 374-376 КПК України, ч. 1 ст. 286 КК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення.

Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили: автомобіль марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що перебуває на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, - повернути ОСОБА_8 ; автомобіль марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_5 , що перебуває на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, - повернути ОСОБА_12 ; цифровий носій - диск, із відеозаписом слідчого експерименту від 15.05.2017 року, шляхом відтворення обстановки та обставин події з додатком (том 2 а.с.99-100), - залишити зберігати в матеріалах судового провадження; цифровий носій - диск, із відеозаписом слідчого експерименту від 17.04.2018 року, шляхом відтворення обстановки та обставин події з додатком (том 2 а.с.221), - залишити зберігати в матеріалах судового провадження; цифровий носій диск (том 3 а.с.145), - залишити зберігати в матеріалах судового провадження;

Цивільний позов ОСОБА_12 заявлений до ОСОБА_8 про відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні №0001699, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2014 року, в розмірі 17 162 грн. 80 коп., віднести на рахунок Держави України.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, законному представнику потерпілого, цивільному позивачу, його представнику, прокурору та направити страховій компанії.

Суддя ОСОБА_1