Справа № 363/972/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3836/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю захисника ОСОБА_6 єрдіна,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого та захисника на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 серпня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.1 ст.155 КК України.
Під час судового засідання прокурором подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , яке обґрунтовано тим, що ризики, які послугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого на теперішній час не відпали та продовжують існувати

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 серпня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 18 жовтня 2021 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились та продовжують існувати. Судом враховано особу обвинуваченого, який згідно обвинувального акта обвинувачуються у вчинені умисних злочинів, у т.ч. особливо тяжкого злочину, за який КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризику його незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, свідків у справі, ухилення від суду з метою уникнення покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про порушення судом норм матеріального і процесуального права, так як клопотання прокурора було розглянуто передчасно, одноособово головуючий по справі без повного складу суду. Вважає, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом не взято до уваги те, що в силу ст. 89 КК України він є не судимим, має постійне місце проживання та позитивну характеристику з місця роботи.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, обравши ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не було доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не підтверджені відповідними доказами. Також вважає, що судом не прийнято до уваги наявність у обвинуваченого місця проживання в Київській області, що підтверджується договором оренди житла та свідчить про можливість застосування цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційних скарг прокурор повідомлений, клопотань про їх розгляд за його участю до суду не надійшло, тому неявка прокурора, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п.. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які направлені проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого та його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього орендованого житла, позитивних характеристик з місця роботи не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи обвинуваченого щодо неповного складу суду та передчасного розгляду клопотання є необґрунтованими, так як судом першої інстанції вирішувалось питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а не розгляд кримінального провадження по суті. При цьому, норми ст. 331 КПК України, з урахуванням вимог ст..20-5 Перехідних положень до КПК України, зобов`язують тимчасово, на період дії карантину, встановленому КМУ з метою запобіганню поширенню на території України корона вірусної хвороби , розглянути питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою одним суддею із складу суду, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 серпня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: