Справа № 299/869/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/365/20, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
Відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з 27.01.2019.

До набрання вироком законної сили обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Речові докази: змиви з плями бурого кольору; ніж з коричневим руків`ям в чехлі; темно синій гаманець; сіру кофту з капюшоном; сині джинси; зразки волосся з лобної, обох скроневих, тім`яної та потиличної ділянок волосистої частини голови трупа ОСОБА_9 , зрізи нігтів обох рук з труна ОСОБА_9 ; черевики коричневого кольору; сині шкарпетки; кофту червоного кольору з надписом «Nike»; футболку чорного кольору з надписом «23 Street»; сірі джинси; чорні труси, які перебувають на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ухвалено знищити; флеш накопичувач марки «Kingston Micro SD 16 Gb» серійний номер 97190-E05.A00LF (932/60), на якому записано відеозапис зафіксований під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 ухвалено зберігати в матеріалах справи; мобільний телефон марки «Nomi» - повернуто ОСОБА_6 як власнику.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26.01.2019 близько 20 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на подвір`ї дворогосподарства АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , застосовуючи небезпечне для життя та здоров`я насильство, тримаючи в правій руці металевий ніж, умисно наніс останньому один удар вістрям ножа
-2-

в область шиї спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани шиї, які згідно висновку експерта №22 від 18.03.2019 та пункту 2.3.1/а «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату працездатності та ніякого відношення до настання смерті потерпілого ОСОБА_9 не мають.
Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір та застосовуючи небезпечне в момент заподіяння для життя та здоров`я насильство, тримаючи в правій руці металевий ніж, умисно наніс ОСОБА_9 один удар вістрям ножа в область лівого кульшового суглобу - область життєво важливих органів, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді колото - різаної рани лівої пахової ділянки з пошкодженням здухвинної артерії, яке є небезпечним для життя у момент його спричинення та згідно висновку експерта №22 від 18.03.2019 та пункту 2.1.3/п «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинно - наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 13.06.2019 щодо нього скасувати, постановити законне, справедливе та вмотивоване судове рішення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судовий розгляд кримінального провадження щодо нього був неповним та однобічним, оскільки судом залишено поза увагою його показання про невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Викладаючи власну версію стверджує, що на місці події між ним, потерпілим та його батьком виникла сутичка, його вдарили пляшкою по голові, після чого вийнявши ніж, який забув залишити вдома після приготування шашликів, злегка порізав потерпілого, маючи надію, що це зупинить неправомірні дії останнього. Проте потерпілий напав на нього, в результаті чого сам наштрикнувся на ніж. Вказані обставини на його думку свідчать про необхідність перекваліфікації його дій. Зазначає про примушування зізнатись у вчиненні умисного вбивства та наполягає на відсутності наміру позбавляти потерпілого життя, як і інший мотив візиту до нього. Вважає, що судом не дано належної оцінки поведінці потерпілого, яка передувала виникненню сутички, випадкову наявність у нього ножа з собою, належно не досліджено характер тілесних ушкоджень потерпілого, не досліджено роздруківку телефонних дзвінків на підтвердження дійсної причини його знаходження разом з сестрою за місцем проживання потерпілого. Крім того обвинувачений просить врахувати, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності та відсутність у нього мотиву на заподіяння смерті потерпілому, те, що трапилось вважає випадковістю, про що жалкує.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 13.06.2019 відносно ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України з призначенням покарання в межах санкції статті. Також захисник просить змінити вирок в частині тимчасово вилучених речей особистого вжитку обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до вимоги ч.1 ст.169 КПК України та повернути їх власнику. В обгрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає про помилковість кваліфікації інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій, оскільки судом залишено без уваги винятковість обставин справи, зокрема, поведінку потерпілого, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та несподівано для обвинуваченого спровокував конфлікт між ними. Зазначає, що суд безпідставно проігнорував покази обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство та не дослідив вказані обставини. Призначене обвинуваченому покарання вважає несправедливим внаслідок надмірної суворості.

-3-

Просить повторно дослідити відеозапис слідчого експерименту та вказує про невірно зазначене у вироку місце вчинення злочину, оскільки злочин був скоєний не на подвір`ї дворогосподарства, а на терасі, при вході до будинку АДРЕСА_2 . Також на його думку без належної уваги суду першої інстанції залишилась провокативна поведінка потерпілого, що слід було визнати обставиною, яка зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання обвинуваченого. Крім обставин конфлікту, на його думку, не взято до уваги судом різницю у зрості потерпілого та обвинуваченого, а також показання свідка ОСОБА_11 щодо ініціатора та причини конфлікту між потерпілим та обвинуваченим. Крім того вважає, що при вирішенні питання про долю речових доказів особистих речей обвинуваченого, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст.100,160,169 КПК України.

В запереченні, поданому потерпілою ОСОБА_12 на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 вказується на їх безпідставність та необґрунтованість, які просить залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без змін. Потерпіла вказує на те, що викладені в апеляційних скаргах твердження про знаходження ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, який спровокував та розпочав конфлікт із обвинуваченим є неправдивими. Вказані твердження спростовуються як матеріалами кримінального провадження про виключно позитивну характеристику ОСОБА_9 , так і показаннями самого обвинуваченого. Викладену обвинуваченим у апеляційній скарзі версію подій також вважає надуманою, оскільки обвинувачений заздалегідь висловлював погрози по телефону в бік її сім`ї. Просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 є зухвалою, неврівноваженою людиною, який неодноразово був учасником сварок та бійок в селі, в тому числі й з людьми старшого віку, про що свідчить його характеристика з місця проживання.

Прокурор, в запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 також вказує на їх безпідставність та необгрунтованість, які просить залишити без задоволення. Зазначає, що наведені обвинуваченим та його захисником твердження про нібито іншу версію події та неповноту судового розгляду, суперечать матеріалам кримінального провадження, змісту вироку суду першої інстанції та вимогам кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції надано повну і об`єктивну оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, промову прокурора ОСОБА_5 , яка щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника заперечила, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів важає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб

-4-

кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України визнав частково та показав, що 26.01.2019 з родиною святкував у себе вдома, жарили шашлики. Ввечері його сестра ОСОБА_13 повідомила, що з ним по мобільному телефону хоче говорити ОСОБА_14 . При спілкуванні ОСОБА_15 його попросив занести йому гроші на автобус до Угорщини в село Вербовець. Він погодився і з сестрою попутнім транспортом доїхали до с.Вербовець близько 20 год. Прийшов до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , на вулиці їх зустрів ОСОБА_16 і підтвердив, що ОСОБА_15 у них вдома і запропонував їм пройти у двір. Вони зайшли у двір, після чого сестра зайшла в будинок, а він з ОСОБА_17 залишилися на терасі. В цей момент між ними виник конфлікт, до якого приєднався старший чоловік, який почав його обзивати та бити ззаді, а ОСОБА_16 почав з ним штовхатися. З метою захисту та попередження конфлікту він вийняв ніж, який мав у кишені джинсів і виставив його перед собою. Однак в процесі штовханини ОСОБА_16 сам настромився на ніж і згодом впав. Після чого вони з сестрою покинули подвір`я.
Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 , із матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції на їх підтвердження чи спростування з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, досліджено усі наявні докази та дано їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, стверджується наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують його вину.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 показала, що вона проживає за адресою по АДРЕСА_2 , з обвинуваченим ОСОБА_6 у жодних стосунках не перебуває. 26.01.2019 знаходилася вдома з сім`єю, також до них в гості завітав ОСОБА_14 , який
-5-
прийшов провідати свого діда. Потерпіла ОСОБА_12 ствердила, що того дня ОСОБА_6 сварився з ОСОБА_21 по телефону, під час сварки по телефону, обвинувачений погрожував всіх зарізати та підпалити будинок. Ввечері обвинувачений ОСОБА_6 переліз через зачинені ворота та направився до ОСОБА_21 . На той момент ОСОБА_9 вийшов на терасу, а вона з донькою знаходилась в кімнаті будинку. Як ОСОБА_6 наносив удари ножем вона не бачила. Конфлікт тривав десь 10 хв. Потім ОСОБА_6 разом із своєю сестрою ОСОБА_13 зайшли до будинку і почали бити батька потерпілої, її також штовхнули. У ОСОБА_6 в цей час був ніж, який був весь у крові. Також потерпіла додала, що конфлікт виник через те, що ОСОБА_14 пішов від сестри обвинуваченого ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_18 показав, що знайомий з обвинуваченим, так як зустрічався з його сестрою ОСОБА_13 . Того дня він прийшов провідати діда та хрещену маму до с. Вербовець. Оскільки затримався, то зателефонував своїй подрузі ОСОБА_13 і сказав, що не приїде додому, на що остання грубо відповіла і до розмови долучився ОСОБА_6 , який почав погрожувати. Він сам не бачив обставин конфлікту. Ствердив, що його штовхнула ОСОБА_13 , він упав і бачив як ОСОБА_6 б`є діда, а на подвір`ї лежить ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_6 разом із сестрою втекли, а вони викликали швидку допомогу та поліцію. Сусіди допомогли занести ОСОБА_9 до будинку і вони побачили, що із лівої сторони в районі паху тече кров.
Показаннями свідка ОСОБА_19 стверджується, що 26.01.2019 ввечері перебував на кухні і почув крик доньки ОСОБА_12 . Вийшовши з кухні, побачив ОСОБА_6 , який зайшов до них в будинок з ножем у руках і вдарив його ногою. ОСОБА_22 лежав біля дверей на терасі. Саму подію нанесення ударів ножем не бачив, бо в цей час знаходився в іншій кімнаті і вийшов на крик доньки. Однак бачив, як ОСОБА_6 відходив від ОСОБА_9 і в руках у нього був ніж.
Свідок ОСОБА_20 сестра обвинуваченого ОСОБА_6 показала, що з ОСОБА_23 перебувала у фактичних шлюбних відносинах на протязі останніх восьми місяців. Того дня, вони з ОСОБА_23 мали відсвяткувати від`їзд наступного дня на заробітки, але ОСОБА_23 випив багато і пішов провідати діда в с. Вербовець, у зв`язку з чим вони посварилися. Згодом вона зателефонувала йому і запитала коли буде дома на, що ОСОБА_23 повідомив, що йому зв`язали руки і він не може піти. Тоді вона з братом ОСОБА_6 , вирішили його відшукати, тому направились в с. Вербовець. Коли прийшли до будинку де перебував ОСОБА_23 , їх впустив через відкриті двері ОСОБА_24 . Зайшовши в будинок, побачила ОСОБА_18 , який не був зв`язаний, тому вдарила його за те, що збрехав їй. Також показала, що ОСОБА_6 був з ножем, оскільки перед цим жарив шашлик і цим ножем різав м`ясо. Крім того ствердила, що чула як обвинувачений кричав, що ОСОБА_25 впав на ніж, після чого вони залишили будинок.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця події від 26.01.2019 з фототаблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є дворогосподарство АДРЕСА_2 ; протоколом затримання ОСОБА_6 від 27.01.2019, відповідно до якого, у ОСОБА_6 вилучено ніж у чорному чохлі, мобільний телефон, сірку кофту з капюшоном та сині джинси; висновком судово - медичної експертизи №22 від 28.01.2019, згідно якого смерть потерпілого ОСОБА_9 наступила в результаті колото-різаної рани лівої пахової ділянки (довжина ранового каналу 7 см); висновком судово-імунологічної експертизи №98 від 18.02.2019, відповідно до якого на джинсах обвинувачено ОСОБА_6 знайдено сліди крові, які належать ОСОБА_9 ; висновком судово-імунологічної експертизи №97 від 18.02.2019 відповідно до якого, змиви плям з тераси дворогосподарства по АДРЕСА_2 , походять від померлого ОСОБА_9 ; висновком судово-цитологічної експертизи №13

-6-

від 26.02.2019; протоколом огляду місця події від 06.02.2019, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення прозектури Виноградівської районної лікарні за адресою м. Виноградів вул. Лікарняна, 13; висновком судово-імунологічної експертизи №138 від 11.03.2019.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №16 від 21.02.2019, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 28.02.2019 із файлом відеозапису проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 , вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії ОСОБА_6 добровільно показував та розказував про обставини події , що мала місце 26.01.2019.

В судовому засіданні суду першої інстанції також було відтворено відеозапис слідчого експерименту та досліджено речові докази.
В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 не наведено і апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати показання потерпілої та свідків неправдивими, оскільки такі об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичних та судово-імунологічних експертиз, а також проведеними оглядами та слідчим експериментом.

Судом першої інстанції вірно критично оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність наміру на позбавлення життя ОСОБА_9 та вчинення цих дій з необережності, оскільки такі показання спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та матеріалами кримінального провадження.
При цьому судом першої інстанції вірно взято до уваги, і знаряддя злочину, обране ОСОБА_6 - ніж, а також кількість, характер, локалізацію та інтенсивність нанесеного цим ножем удару в життєво важливу частину тіла потерпілого ОСОБА_9 . Ці фактичні обставини, на думку суду першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, підтверджують наявність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_6 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», ретельно досліджено докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Згідно вказаних роз`яснень питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Посилання ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_9 є необґрунтованим, оскільки завдаючи в зазначеній ситуації потерпілому два удари ножем, один з яких у шию, а інший у пахову ділянку, він припускав можливість спричинення останньому будь-якої шкоди, в тому числі і смерті, яка фактично настала.

Тому твердження апеляційних скарг про відсутність умислу на заподіяння смерті чи необережне ставлення до наслідків у вигляді позбавлення життя особи, зважаючи на вищевказану локалізацію поранень, їх кількість, є безпідставними.

Крім того, всупереч твердженням обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, суд першої інстанції дав оцінку його показанням
-7-
про те, що не мав наміру вбивати ОСОБА_9 , а наносив удари ножем з метою самозахисту від множинних ударів, які той йому наносив, розпочавши бійку першим, та обґрунтував чому не взяв їх до уваги.
Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не досліджено роздруківку телефонних дзвінків на підтвердження причин його знаходження за місцем проживання ОСОБА_9 і це впливає на встановлення істини у справі є необґрунтованими. Із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , як і обвинувачений ОСОБА_6 допитувалися судом в тому числі й з приводу причин знаходження ОСОБА_6 за місцем проживання потерпілого і такі інформацію, яка б спростовувала винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не повідомляли.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна правова оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 міститься склад злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Посилання ОСОБА_6 у своїх показаннях та доводах в апеляційній скарзі на те, що діяв у стані необхідної оборони не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і доказах, які досліджено судом.

За змістом ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

При наведених обставинах ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони, а характер і засоби, які він застосував в даній ситуації щодо потерпілого не відповідали характеру і небезпечності посягання, незалежно від особи ініціатора сварки, яка виникла.

Не знайшли свого підтвердження і апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування правоохоронними органами до нього фізичного тиску. Як видно, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності матеріалів кримінального провадження, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано. В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Такі твердження ґрунтуються виключно на твердженнях самого обвинуваченого, який є прямо зацікавленою особою, що не можна визнати їх обґрунтованими. При цьому, в матеріалах кримінального провадження не встановлено доказів, що ОСОБА_6 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

-8-

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на досудовому розслідуванні та в процесі судового розгляду, ОСОБА_6 повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника та перекладача, давати пояснення, подавати докази, тощо. Згідно журналів судових засідань та інших матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 яких-небудь скарг щодо некомпетентності призначеного йому захисника, чи неефективного ним захисту, в порядку ст.ст.48,49 КПК України не заявляв, крім того, відповідно до ст.54 цього Кодексу від призначеного йому захисника не відмовлявся.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про невірне зазначення у вироку суду місця вчинення злочину, зокрема, вчинення такого не на подвір`ї дворогосподарства, а на терасі будинку АДРЕСА_2 , оскільки такі доводи суперечать матеріалам кримінального провадження.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися за ч.1 ст.119 КК України з посиланням на те, що у обвинуваченого не було умислу на вбивство потерпілого, а він хотів лише завдати йому фізичного болю з метою припинення злочинних посягань потерпілого є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності і встановленими ним обставинами.
Перевіряючи вказані доводи, апеляційний суд встановив, що згідно вироку і матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони захисту з цього питання, та на підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи знаряддя злочину (ніж), кількість, характер і локалізацію поранень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, дійшов висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки такий в повній мірі відповідає обставинам кримінального провадження.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо оспорювання фактичних обставин кримінального провадження необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в судовому засіданні достатньо повно проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_6 і дійшов правильного висновку про доведеність його вини, а тому доводи обвинуваченого та захисника щодо відсутності умислу на вбивство та необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ст.119 КК України є необґрунтованими, надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді і такі відхиляються.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.115 КК України.

Також є необґрунтованими та не можуть бути задоволені і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого щодо несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання, внаслідок надмірної суворості.

-9-

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміні вироку в цій частині за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.
Судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а також враховано відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин. Судом також враховано дані про його особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується негативно, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатрата лікаря-фтизіатра не перебуває.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України в межах санкції ч.1 ст.115 КК України. При його визначенні, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки які від нього настали у вигляді смерті людини, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованого злочину, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_6 було призначене покарання не в максимальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.11.2018 (справа №524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
З огляду на тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідків у вигляді смерті потерпілого, часткове визнання обвинуваченим своєї вини, відсутність щирого каяття та бажання посприяти органу досудового розслідування і суду в установленні дійсних обставин справи, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, вчинення особливо тяжкого злочину, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж у виді позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.
Відтак, доводи захисника про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, причини виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, його ініціатора, особу винного, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 надто суворе покарання, з огляду на вищенаведене, є безпідставними, оскільки судом при призначенні ОСОБА_6 покарання вимог кримінального процесуального закону не порушено.

-10-

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 в частині невірного вирішення судом питання щодо долі речових доказів за обставин, вказаних в апеляційній скарзі, колегія визнає слушними з огляду на наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження під час затримання ОСОБА_6 у порядку ст.208 КПК України, було вилучено, окрім ножа з коричневим руків`ям в чохлі, темно-синій гаманець; сіра кофта з капюшоном; сині джинси; черевики коричневого кольору; сині шкарпетки; кофта червоного кольору з надписом «Nike»; футболка чорного кольору з надписом «23 Street»; сірі джинси; чорні труси, які в подальшому постановою слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_26 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з висновком експерта №98 від 11.02.2019 на джинсах обвинувачено ОСОБА_6 знайдено сліди крові, які належать ОСОБА_9 (т.1 а.к.п. 144-148).

Суд першої інстанції ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , з посиланням на вимоги ст.100 КПК України, вирішив питання щодо речових доказів зазначивши про необхідність їх знищення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення щодо речових доказів не повністю дотримався вимог ст.100 КПК України.
Судом правильно вирішено питання щодо знищення ряду речових доказів в тому числі ножа, що містить сліди кримінального правопорушення, а тому не підлягає поверненню обвинуваченому.
Однак частина вилучених речових доказів - темно-синій гаманець; сіра кофта з капюшоном; сині джинси; черевики коричневого кольору; сині шкарпетки; кофта червоного кольору з надписом «Nike»; футболка чорного кольору з надписом «23 Street»; сірі джинси; чорні труси, експертом не досліджувались.

Згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Зазначені вище речі: темно-синій гаманець; сіра кофта з капюшоном; сині джинси; черевики коричневого кольору; сині шкарпетки; кофта червоного кольору з надписом «Nike»; футболка чорного кольору з надписом «23 Street»; сірі джинси; чорні труси , не містять слідів кримінального правопорушення, а тому мають бути повернуті їх власнику - обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку з чим посилання суду у вироку на необхідність їх знищення, підлягають виключенню з резолютивної частини судового рішення, що не є підставою зміни судового рішення у розумінні ст.408 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст.405,407,409,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2019 щодо ОСОБА_6 - без змін.

Виключити з резолютивної частини вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2019 посилання на знищення речових доказів, а саме: темно синій гаманець; сіра кофта з капюшоном; сині джинси;

-11-

ботінки коричневого кольору; сині шкарпетки; кофта червоного кольору з надписом «Nike»; футболка чорного кольору з надписом «23 Street»; сірі джинси; чорні труси, які відповідно до ст.100 КПК України повернути власнику ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: