Справа № 539/3613/18
Провадження № 1-кп/539/178/2021
ВИРОК
Іменем України
07 жовтня 2021 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, уродженця республіки Азербайджан, проживаючого за адресою в АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, раніше не судимого,
ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 в кухні даного житлового будинку, під час конфлікту, в ході сварки зі своєю дружиною ОСОБА_7 , діючи умисно, кистями правої та лівої рук зжатими в кулак та ногами у взутті наніс ОСОБА_7 не менше 25 ударів в область обличчя, тулуба, ніг та рук, в результаті чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді численних саден та синців на даних ділянках тіла, закритої травми грудної клітки та живота з численними переломами ребер, справа та зліва, порушенням реберного каркасу, розривами тканини печінки, що супроводжувались внутрішньою кровотечею, шоком крововтратою, що стали причиною смерті потерпілої ОСОБА_7 . Згідно висновку судово - медичної експертизи №210-1 у ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження : сполучена травма грудної клітки, живота, синці по передній поверхні грудної клітки справа та зліва, обширна кровопідтічність м`яких тканин по задній та передньо-бокових поверхнях грудної клітки справа та зліва, перелом 5, 6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 7 ребра зліва по передньо-бокових поверхнях грудної клітки справа та зліва, перелом 5,6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 7 ребра зліва по передній і середньо - підмишечній лініях, 8 ребра зліва по передній, середньо підмишечній та лопаточній лінії, 9 ребра зліва по середньо-підмишечній та лопаточній лінії, 10 ребра зліва по задньо-підмишечній лінії, 11 ребра зліва по біляхребтовій лінії, переломи 6-11 ребер справа відньо-ключичної до лопаткової лінії, крововиливи на поверхні нижніх долей правої та лівої легені, травматичний розрив правої долі печінки, забрюшні гематоми справа та зліва, крововилив у навколо ниркову клітковину правої нирки, крововилив у капсулу правого наднирника, перелом правого рожка щитовидного хряща, з локальним крововиливом у слизову в місця перелому, перелом 1 зуба справа, 1,2,3 зубів зліва на нижній щелепі із зруйнуванням альвеолярних лунок, синці лівої та правої брови, носу, нижньої щелепи зліва та права, лівої виличної ділянки, лівої вушної раковини, грудної клітки справа та зліва, правого плеча, лівого передпліччя, крила лівої повздовжної кістки лівого та правого стегна, лівого та правого колінних суглобів, садна лівої губи, нижньої губи зліва, спинки носу, передньої поверхні шиї лівого ліктьового суглобу, правого та лівого колінних суглобів, правої лопатки, які утворилися не менш як від 25 кратної дії, тупого (тупих) предмету (предметів), незадовго до настання смерті і відносно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя і здоров`я в момент їх спричинення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину за вищевикладених обставин визнав повністю та пояснив, що він разом із своєю дружиною ОСОБА_7 проживали за адресою АДРЕСА_1 , відносини із дружиною у нього завжди були добрими, однак близько останнього року дружина почала зловживати алкогольними напоями і він не міг з цим нічого зробити, в результаті цього у них виникали сварки, однак до події злочину він ніколи до дружини не застосовував фізичне насильство. В серпні 2018 року його дружина ОСОБА_7 прийшла додому в стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого між ним та дружиною виник конфлікт, в ході якого він наніс тілесні ушкодження дружині. На час події був дуже схвильованим та точну кількість ударів, яку він наніс тоді дружині, не пам`ятає. У вчиненому кається та шкодує за те, що накоїв.
Згідно ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням та згоду всіх учасників судового провадження, суд згідно ст. 349 КПК України, при дослідженні фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що його характеризують.
У даному випадку судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Зважаючи на послідовність показань обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає ці показання достовірними.
Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України.
Згідно медичних довідок ОСОБА_6 на обліках у лікарів психіатра, невролога, нарколога не перебуває.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 18.09.2018 року №383 ОСОБА_6 під дію ч.ч.2,3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину визнав, виявив готовність нести покарання, неодноразово в судовому засіданні засуджував свій вчинок, висловлював відвертий жаль з приводу вчиненого ним злочину; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений добровільно в ході, як досудового розслідування під час проведення слідчих дій, так і під час розгляду справи в суді, давав змістовні показання щодо часу, місця, способу вчинення злочину та інших обставин вчинення злочину та вказані показання відповідають фактичним даним, встановлених в ході судового розгляду справи, тобто своїми активними діями сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи; добровільне усунення заподіяної шкоди, оскільки відповідно до розписки від 08.01.2019 року потерпілий ОСОБА_5 отримав від обвинуваченого ОСОБА_6 70 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди за вчинення даного злочину, у розписці зазначено, що потерпілий до обвинуваченого претензій майнового та морального характеру не має, прохає його суворо не карати.
Згідно ст. 67 КК України обставин справи, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд не вбачає.
Суд, керуючись вимогами ст.65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який вину в скоєному визнав, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини справи, що пом`якшують покарання, думку потерпілого, який просив не позбавляти батька волі та врахувати, що є два онуки, яким дуже потрібен дідусь, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі.
Разом із тим, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкція ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_6 засуджено, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
За вироком суду ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні даного злочину, в якості обставин, що пом`якшують покарання, судом визнано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоду. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України, які є імперативними, суд повинен визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК, що складає 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Таким чином, суд вважає, що за ч.2 ст. 121 КК України покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69-1 КК України має бути визначено у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Разом із тим, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч.2 ст. 121 КК України застосувати відносно ОСОБА_6 ч.1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 121 КК України. При цьому суд враховує в якості обставин справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України суд також враховує в якості даних щодо особи ОСОБА_6 те, що він вину у вчиненому визнав та розкаявся в скоєному, задовільно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий. При цьому судом також враховується, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має та прохає суд його суворо не карати, прокурор, потерпілий та захисник, тобто всі учасники судового провадження прохали суд застосувати відносно обвинуваченого вимоги ч.1 ст. 69 КК України. Тому суд вважає, що призначення покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням також і ч.1 ст. 69 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним інших злочинів, тобто для досягнення мети покарання, зазначеної у ст. 50 КК України.
Таким чином покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України має бути призначено із застосуванням як ст. 69-1 КК України, так і ч.1 ст. 69 КК України.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, який може дозволити відступити від принципу поваги до особистої свободи та зобов`язання національних, передусім судових органів, враховувати вказане та викласти в своїх судових рішеннях при вирішенні питання про взяття під варту, зокрема рішення «Хайредінов проти України», згідно якого Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції.
Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім.
З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги всі вище перелічені обставини вчиненого кримінального правопорушення, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи беззаперечне визнання обвинуваченим своєї провини та дійсно щире каяття, суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_6 не перевищує принципу поваги до особистої свободи, а тому суд дійшов до висновку про призначення йому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України та ч.1 ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1