ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3588/20 Номер провадження 11-кп/814/1066/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі онлайн трансляції судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 24 жовтня 2021 року обвинуваченим:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Дніпропетровськ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю с. Кравченки Великобагачанського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 ;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю с. Вільна Терешківка Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_6 .
Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих їм органом досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинах, особи обвинувачених, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам та завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_14 та звільнити останнього з-під варти у залі суду або застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мотивують тим, що судом першої інстанції не враховано: те, що прокурором не доведено наявність ризиків, наведених у клопотанні, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ; особи обвинувачених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 мають незадовільний стан здоров`я, потребують постійного лікування, ОСОБА_17 є учасником бойових дій, має хвору матір, яка є інвалідом і цивільну дружину, ОСОБА_15 - одружений, має на утриманні малолітню дитину; ОСОБА_14 - одружений, має роботу, місце реєстрації та міцні соціальні зв`язки у місці постійного проживання.

Крім того, захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вважають, що оскільки зміни до ст. 183 КПК України у частині права суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 255-255-3 КК України набрали чинності після того як обвинувачені були затримані органом досудового розслідування та їм обиралися, продовжувалися запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то дані положення КПК України не мають зворотньої дії у часі.

Одночасно захисник ОСОБА_8 зазначає, що до початку судового розгляду за обвинуваченого ОСОБА_13 була внесена застава у сумі 567 540 гривень відповідно до ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 08 грудня 2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, про що надавалися відповідні документи суду першої інстанції 28 січня 2021 року до початку судового засідання, яке відбулося 29 січня 2021 року, а тому ОСОБА_13 підлягає звільненню з-під варти у залі суду.

Також захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 посилаються на те, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_12 , ОСОБА_14 у порушення вимог ст.197 КПК України перевищує 12 місяців.

Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказують на досить тривале тримання обвинувачених під вартою.

Окрім названого вище, захисник ОСОБА_11 обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що: відсутня обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, не доведено його винуватості поза розумним сумнівом; оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду, оскільки цією ж колегією суддів ухвалено обвинувальні вироки щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а суддею ОСОБА_21 щодо ОСОБА_22 , у той час як заяви сторони захисту про відвід суддям безпідставно залишено судом першої інстанції без задоволення; розгляд кримінального провадження здійснюється з порушенням правил підсудності, оскільки останній епізод злочину, який інкримінується обвинуваченим, є особливо тяжким та вчинений у межах територіальної юрисдикції Автозаводського районного суду м. Кременчук; без належних обґрунтувань не визначено обвинуваченим заставу у порядку ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що ці скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.
Зважаючи на те, що захисниками обвинувачених заявлено клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд апеляційних скарг на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_15 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 с. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.
Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 26 серпня 2021 року, цей суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, усупереч твердженням апелянтів, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також проти громадської безпеки, у співучасті, у складі злочинної організації, що є найбільш небезпечною формою організованої злочинної діяльності. Окрім того, як правильно звернуто увагу місцевим судом, обвинувачений ОСОБА_17 майже рік перебував у розшуку, переховувався від органів досудового розслідування та суду.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченими на свідків для зміни їх показань, які ще не допитані судом, з метою уникнення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.
При цьому, апеляційний суд враховує, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи у судовому засіданні.
Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин, усупереч доводам апелянтів, колегія суддів зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.
Крім того, значна тривалість часу, протягом якого відповідно до обвинувального акта вчинялися інкриміновані дії, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під вартою місцевий суд також відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих їм органом досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинах, відсутність судимостей в останніх, те, що ОСОБА_12 є учасником АТО, одружений, має двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, на час затримання був працевлаштований у ФОП ОСОБА_23 ; ОСОБА_13 - одружений, утриманців не має, має місце проживання, яке не збігається з місцем реєстрації; ОСОБА_14 - одружений, має місце проживання, яке не збігається з місцем реєстрації; ОСОБА_15 - одружений, має місце проживання, яке не збігається з місцем реєстрації, офіційно працевлаштований на час затримання не був, має захворювання; ОСОБА_16 - одружений, має неповнолітню дитину, місце проживання, яке не збігається з місцем реєстрації; обвинувачений ОСОБА_17 - неодружений, офіційно працевлаштований до затримання не був. У свою чергу, апеляційний суд враховує доводи захисника ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_17 має місце проживання та матір, яка є інвалідом (а.с. 75-80).

Так, судом першої інстанції на виконання вимог кримінального процесуального закону перевірено можливість застосування обвинуваченим запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, та правильно встановлено відсутність об`єктивних даних щодо можливості їх застосування, з огляду на неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апелянтів про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин провадження, не зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останніх на волі.
Доказів (медичних висновків), які б підтверджували неможливість перебування обвинувачених у місцях попереднього ув`язнення у матеріалах провадження за клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою немає та стороною захисту не надано. Крім того, відповідно до ст. 49 Конституції України, обвинувачені не обмежені у реалізації права на охорону здоров`я, шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій вони утримуються.
Щодо посилань захисника ОСОБА_11 про недоведеність винуватості ОСОБА_14 поза розумним сумнівом, то колегія суддів зауважує, що ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність, достовірність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Так, питання винуватості чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів у цій частині.
Разом з тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_14 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Щодо тверджень сторони захисту про те, що за ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , була внесена застава відповідно до ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 08 грудня 2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, а тому вони мали бути негайно звільнені з-під варти, то такі доводи є неспроможними, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції 17 березня 2021 року під час апеляційного розгляду ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 29 січня 2021 року про продовження обвинуваченим запобіжного заходу та колегією суддів було встановлено, що за обвинувачених 28 січня 2021 року були внесені застави відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року. Разом з тим, ані 28, ані 29 січня 2021 року уповноважені службові особи місця ув`язнення, де перебувають під вартою обвинувачені, не отримали будь-яких підтверджуючих документів, у тому числі фінансових, та ухвали апеляційного суду від 26 січня 2021 року, у зв`язку з чим обвинувачені повинні були утримуватись і утримувались під вартою в установі попереднього ув`язнення.
Звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави це право і обов`язок уповноваженої особи місця ув`язнення, а не слідчого судді чи суду, у зв`язку з чим наведені вище посилання сторони захисту як на підставу для скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року, не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законодавстві.
До того ж, слід зазначити, що згадані доводи не є предметом даного судового засідання апеляційної інстанції при перегляді ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року, з огляду на те, що 29 січня 2021 року місцевим судом було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який у подальшому продовжувався судом першої інстанції до 24 жовтня 2021 року.
Необгрунтованими є і твердження захисників про безпідставність невизначення розміру застави обвинуваченим з посиланням на те, що положення ст.183 КПК України у цій частині не мають зворотної дії у часі.
Так, законом України від 04 червня 2020 року № 671-IX, який набрав чинності 27 червня 2020 року, внесено зміни до ч.4 ст. 183 КПК України та доповнено її пунктом 4, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Крім того, Законом України від 16 грудня 2020 року № 1094-IX, який набрав чинності 31 грудня 2020 року, також внесено зміни до ч.4 ст. 183 КПК України та доповнено її пунктом 5, згідно з яким слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Частиною 1 ст. 5 КПК України регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, на момент постановлення судового рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченим, з огляду на те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, яке є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, місцевий суд був наділений правом не визначати розмір застави обвинуваченим відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Так, зважаючи на викладене та ураховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні.
У свою чергу, також неспроможними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 про те, що оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду, оскільки як убачається з матеріалів провадження ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_24 постановлено головуючим суддею, визначеним у порядку, передбаченому ст.35 КПК України, що підтверджується протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 29 жовтня 2020 року (а.с. 3) та узгоджується з абз.1, 5 п.205 Перехідних положень КПК України. При цьому, слід зазначити, що статями 75,76 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що включають участь судді у кримінальному провадженні, однак захисником не наведено обґрунтованих обставин, визначених названими статтями КПК України, які б виключали участь судді ОСОБА_1 під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, питання територіальної підсудності розгляду вказаного кримінального провадження вирішувалось як судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання, який визнав наведене провадження підсудним Крюківському районному суду м. Кременчук, так і судом апеляційної інстанції, який 20 жовтня 2020 року відмовив у задоволенні подання Крюківського районного суду м. Кременчук про направлення кримінального провадження до іншого суду та 07 квітня 2021 року відмовив у клопотанні захисника ОСОБА_10 про зміну підсудності даного провадження, встановивши, у тому числі, відсутність підстав для його передачі до Автозаводського районного суду м. Кременчук.
Крім того, щодо доводів захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про те, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_12 , ОСОБА_14 у порушення вимог ст.197 КПК України перевищує 12 місяців, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки положення ч.3 указаної статті КПК України регламентують максимально допустимий строк тримання під вартою на стадії досудового розслідування, у той час як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а запобіжний захід, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за оскаржуваною ухвалою продовжено під час судового розгляду кримінального провадження по суті у суді першої інстанції. При цьому, положеннями кримінального процесуального закону не визначено граничний термін тримання під вартою особи під час судового розгляду, та покладено обов`язок на суд, відповідно до ст. 331 КПК України, періодично здійснювати контроль за доцільністю продовження такого запобіжного заходу.
Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою обвинувачених, проте судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились.
Разом з тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне на підставі ст.404 КПК України звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.
Отже, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - без змін.

На підставі ст.404 КПК України звернути увагу колегії суддів Крюківського районного суду м. Кременчук на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4