Справа № 132/2335/21
Ухвала
Іменем України
02.09.2021р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 132/2335/21, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 17 березня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України, до якого долучено підписану угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим від 14 липня 2021 року,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України, в рамках якого між потерпілою та обвинуваченим 14.07.2021р. підписано угоду про примирення, яку обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просили затвердити.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, надавши письмову заяву, згідно якої просить угоду про примирення затвердити у її відсутність.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти затвердження угоди про примирення, посилаючись на те, що її умови суперечать вимогам закону.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, суд приходить до наступних висновків.

Частина третя статті 469 КПК України передбачає, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України, а саме у закінченому замахі на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), яке він вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим, дана обставина відповідно до вимог ст.67 КК України, органом досудового розслідування визначена як обтяжуюча.

Згідно змісту угоди про примирення від 14.07.2021р., обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України, визнав у повному обсязі, а отже погодився з формулюванням обвинувачення, його правовою кваліфікацією.

Натомість в судовому засіданні під час розгляду угоди про примирення, обвинувачений ОСОБА_10 категорично заперечив факт вчинення ним даного кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, отже ним не визнаються фактичні обставини за яких було вчинене кримінальне правопорушення.

Крім цього, як слідує з угоди про примирення від 14.07.2021р., сторони визначили узгоджене ними покарання, за яким ОСОБА_11 необхідно призначити основне покарання у виді трьох років позбавлення волі, та звільнення останнього на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на один рік, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, без застосування до нього додаткового покарання, однак санкція ч.2 ст.152 КК України, взагалі не передбачає застосування будь-якого додаткового покарання.

Крім того, умови угоди щодо звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробування, із іспитовим строком на один рік, не відповідають інтересам суспільна, оскільки дане покарання є занадто м`яким для особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, після вчинення якого ОСОБА_10 вчинив ще ряд інших кримінальних правопорушень, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, та такий термін іспитового строку не буде достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За вищевказаних обставин, наявні правові підстави, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про примирення від 14.07.2021р., укладеної у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 17 березня 2021 року, між потерпілою ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_13 .

Оскільки угода про примирення в даному випадку була укладена після закінчення досудового розслідування, відтак всі необхідні слідчі процесуальні дії органом досудового розслідування були проведені, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено складанням обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які були направленні до Калинівського районного суду Вінницької області для розгляду, тому розгляд кримінального провадження необхідно продовжити у загальному порядку.

Матеріали даного кримінального провадження необхідно об`єднати в одне провадження із матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 17 березня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.296 КК України, присвоївши їм спільний номер 132/1464/21 (номер провадження 1-кп/132/256/21/.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як зазначено у п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»: «право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави».

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані КПК України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Можливість оскарження ухвали суду, якою відмовлено у затвердженні угоди про примирення, положеннями ст.ст.314, 468-476, 392 КПК України, не передбачена.

За таких обставин, дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Одночасно із цим, особа не позбавлена можливості викласти свої заперечення проти цієї ухвали в апеляційній скарзі на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369-372, 376, 392, 395, 468-476 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про примирення від 14 липня 2021 року, укладеної у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 17 березня 2021 року, між потерпілою ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_13 - відмовити.

Розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 17 березня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України, продовжити у загальному порядку.

Матеріали даного кримінального провадження об`єднати в одне провадження із матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 17 березня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.296 КК України, присвоївши їм спільний номер 132/1464/21 (номер провадження 1-кп/132/256/21/.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Суддя