№ 207/694/20
№ 1-кп/207/134/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участі прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13.03.2020 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 15.01.2020 року.

Згідно матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останнього разу продовжувався Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська і закінчується вже 27 листопада 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому продовжити ще на 60 днів, так як не перестали існувати ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_5 не має місця реєстрації, не має стійких соціальних зв`язків, не має місця роботи, що вказує на те, що він в будь-який момент може залишити межі міста та області.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо міри запобіжного заходу та в задоволенні клопотання прокурора просили суд відмовити. ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, що відносяться до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Отже, суд враховує ризик вірогідності його переховування від суду, скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_5 відомо місце проживання потерпілих та свідків, а отже існує ризик можливого впливу на них з метою зміни показів на його користь.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_5 обвинувачення, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи те, що обвинувачений не має офіційного місця прописки, а також інші матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, обвинуваченим та його захисником в судовому засіданні суду не доведені.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності належного обґрунтування ризиків в клопотанні прокурора, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором вказані доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що він не причетний до інкримінованих йому злочинів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Продовжити термін застосування запобіжного заходу обвинувачуваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Верховцево, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянину України, раніше судимому, місця реєстрації не має, проживав за адресою: АДРЕСА_1 - у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 23 січня 2022 року включно.

В задоволення клопотання ОСОБА_5 про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, - відмовити.

Визначити розмір застави в межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1