Справа № 283/1117/21
Провадження №1-кп/283/46/2022
У Х В А Л А
20 січня 2022 року м. Малин
Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 02.02.2021 за № 0000041, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою суду від 02.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 30.01.2022 включно.
20.01.2022 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 діб, оскільки існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілу та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти вказаним ризикам, на думку прокурора, застосуванням більш м`якого запобіжного заходу не можливо.
В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав, вказаних у клопотанні.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у задоволенні клопотання прокурора просила відмовити, як необґрунтованого, оскільки, на її думку, прокурором не доведено існування жодного із зазначених ним ризиків. При цьому захисник зауважила, що наразі судом закінчено з`ясування обставин та перевірку їх доказами, а тому підстав вважати, що ОСОБА_4 буде впливати на свідків, потерпілу або зможе знищити будь-який доказ, немає. Крім того обвинувачений характеризується виключно позитивно, а тому прокурором не доведено існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Нема підстав, на думку захисника, вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, оскільки він мав таку можливість відразу після події, однак від слідства не переховувався, не чинив опору працівникам поліції при його затриманні. З огляду на викладене захисник просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що цілодобовий домашній арешт буде достатнім для нього запобіжним заходом.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про продовження розгляду справи без її участі.
Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши клопотання прокурора, враховуючи вимоги ст. 331 КПК України щодо доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК). Згідно з ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування до особи запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути без тримання особи під вартою. З огляду на це суд вважає, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, продовжує існувати.
Через існування вказаного ризику, на думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе йому запобігти та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім того, суд приймає до уваги, що своїм процесуальним рішенням суд має не лише забезпечити права обвинуваченого, а й охорону суспільних інтересів. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , 28 травня 1959 року, у кримінальному провадженні № 0000041 строк запобіжного заходу - тримання під вартою на сорок днів, до 28 лютого 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту її вручення.

Суддя ОСОБА_1