Справа № 522/2581/21
Провадження по справі № 1-кп/522/841/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 106 обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 0000917 від 12.08.2020 року стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працевлаштованого, керівника Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір»», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт №0000917 від 12.08.2020 року стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке просила задовольнити, посилаючись на продовження існування раніше врахованих судом ризиків та тяжкість інкримінованого злочину та поведінку бвинуваченого під час досудового розслідування.
Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, просила відмовити в його задоволенні та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, посилаючись на безпідставність та недоведеність вказаних прокурором ризиків та погіршення стану здоров`я обвинуваченого.
Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від представника потерпілого надійшло клопотання про проведення судового засідання без їх участі.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши доводи клопотання та матеріали провадження, суд доходить таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 19.02.2021 року було задоволено клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, який в подальшому продовжено ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року, 24.05.2021 року, 15.07.2021 року, 07.09.2021 року та 04.11.2021 року, які ухвалами Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року, 15.06.2021 року, 11.08.2021 року, 15.11.2021 року відповідно були залишені без змін.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Враховуючи, що судом ще не завершилось дослідження матеріалів провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину.
При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж раніше обраний.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України за ознаками: закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, яке відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.
Сторона захисту просила обрати більш м`який запобіжний захід обвинуваченому, посилаючись на недоведеність прокурором існування ризиків, тривалість судового розгляду, та погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що йому було проведено медичне обстеження, надається лікування, він майже постійно перебуває в медичній частині слідчого ізолятору.
Крім того, адвокат ОСОБА_7 долучив відповідь на його адвокатський запит наданий йому в.о. завідувача сектору філії по Одеській області Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та в Одеській областях. До відповіді була долучена виписка з медичної карти амбулаторного хворого.
На спростування доводів захисника про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору через стан здоров`я, прокурор в судовому засіданні зазначила, що бронхіальна астма не відноситься до тяжких захворювань, вказала, що обвинуваченому своєчасно надається медична допомога за його зверненнями, наразі він утримується в медичній частині слідчого ізолятора та стан здоров`я ОСОБА_5 покращився. Також вказала, що у разі необхідності, обвинувачений під супроводом конвою може бути доставлений до медичного закладу для надання йому необхідної медичної допомоги.
Крім того, згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за №990/25767 (із змінами).
Згідно пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюється медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «ОСІ» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу.
Захисником не надано доказів того, що ОСОБА_5 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою. Також не надано доказів незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, який на теперішній час унеможливлює його перебування під вартою.
Сторона захисту зазначила, що ризик того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі та документи, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином безпідставні, оскільки всі докази вже зібрані, матеріали кримінального провадження відкриті, тому впливати на свідків та інших осіб обвинувачений не здатен та переховуватись не збирається.
Крім того, обвинувачений вже майже рік перебуває під вартою і своєю поведінкою не створював приводу вважати, що матиме місце неналежне ставлення з його боку до процесуальних обов`язків, що на думку захисника свідчить про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на непов`язаний із триманням під вартою.
Однак колегія суддів вважає, що належна поведінка обвинуваченого наразі забезпечується саме запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.
Посилання сторони захисту щодо тривалого розгляду даного кримінального провадження та того, що обвинувальний акт надійшов до суду 12.02.2021 року, а судовий розгляд не здійснюється, та процес розгляду кримінального провадження обмежується лише продовженням строку тримання під вартою ОСОБА_5 , не відповідає дійсності, оскільки на даний час згідно встановленого судом порядку, досліджуються матеріали кримінального провадження, а саме вже було досліджено ряд процесуальних документів та відеозаписи.
Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що стан його здоров`я значно погіршився за час перебування в умовах ДУ «ОСІ», в нього почастішали приступи астми. Вказав, що йому надають медичну допомогу в слідчому ізоляторі. Просив обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не здійснював ніякого впливу на свідків та потерпілого та не має наміру переховуватися. Вказав, що має житло в місті Київ та можливість прибувати в судові засідання за кожною вимогою.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу за клопотанням прокурора, колегія суддів враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований та до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має двох неповнолітніх дітей, є керівником Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір»», що свідчить про наявність соціальних зв`язків.
Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкість покарання за санкцією інкримінованої йому статті, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, тому колегія суддів доходить висновку, що наразі продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, передбачений п. 1 ст. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який не було доведено до кінця (замах), що в свою чергу вказує на продовження існування ризику незаконно впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще судом не допитані, а також існує ймовірність того він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що підтверджує існування ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний сплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в матеріалах кримінального провадження наявний цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 000 гривень, спричиненої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Будь-яких нових доказів, які не були враховані колегією суддів при продовженні запобіжного заходу, окрім стану здоров`я обвинуваченого, які б на даний час спростовували вказані прокурором обставини, та унеможливлювали тримання особи в умовах слідчого ізолятора, стороною захисту суду представлено не було та судом не встановлено.
Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які з моменту застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, колегія суддів вважає можливим продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі судом не встановлено.
Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що на даний час зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти зазначеним ризикам, та доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо даного виду злочину.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням співрозмірності тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , та даних щодо особи обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про можливість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити його належну процесуальну поведінку та дотримання справедливого балансу щодо прав обвинуваченого та загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, стороною захисту не було надано будь-яких нових даних, які б давали суду підстави змінити або застосувати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст. 132, 176, 177, 178, 183, 199, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 21.12.2021 року, який діє до 18.02.2022 року включно.
Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3