ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/80/20 Номер провадження 11-кп/814/622/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представників
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження №0000559 від 30.10.2019, №0000105 від 29.02.2020 та №0000017 від 16.01.2021 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_7 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.02.2021 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 27.07.2020 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, з випробувальним терміном 1 рік,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_14 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 років позбавлення волі
Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.07.2020 більш суворим за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_14 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цим вироком ОСОБА_12 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , на користь ОСОБА_7 , майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 23643 грн. 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 завдану вчиненням кримінального правопорушення матеріальну шкоду в розмірі 7845 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., а всього 12845 грн. 00 коп.
Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 20.10.2019 близько 22-00 год. ОСОБА_11 з метою крадіжки чужого майна прийшов на територію господарства ОСОБА_13 , розташованого по АДРЕСА_2 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, ОСОБА_11 переконався у відсутності сторонніх осіб та господаря, які могли б його викрити, після чого через отвір в стіні будинку, проник до приміщення житлового будинку господарства ОСОБА_13 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_13 на загальну суму 8200 грн.

Викраденим ОСОБА_11 в послідуючому розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 жовтня 2019 року близько 23-00 год. ОСОБА_11 з метою крадіжки чужого майна прийшов на територію господарства ОСОБА_13 , розташованого по АДРЕСА_2 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку з корисливих мотивів, діючи повторно, ОСОБА_11 переконався у відсутності сторонніх осіб та господаря, які могли б його викрити, після чого в отвір в стіні, проник до приміщення житлового будинку господарства ОСОБА_13 , звідки таємно викрав: майно потерпілого ОСОБА_13 збитків на загальну суму 5298 грн. Викраденим ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10 грудня 2019 року близько 21-00 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки чужого майна прийшли на територію дачного господарства, яке належить ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, ОСОБА_11 , діючи повторно, та ОСОБА_12 переконалися у відсутності сторонніх осіб та господаря, які могли б їх викрити, після чого шляхом пошкодження покрівлі приміщення гаражу, проникли до приміщення гаражу та в подальшому до приміщення житлового будинку дачного господарства ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , звідки таємно викрали з приміщення будинку: майно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_7 на суму 23643 грн.

Викраденим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розпорядилися на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.12.2019 року близько 23-00 год. ОСОБА_12 з метою крадіжки чужого майна прийшов на територію дачного господарства, яке належить ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, діючи повторно, ОСОБА_12 переконався у відсутності сторонніх осіб та господаря, які могли б його викрити, після чого шляхом пошкодження покрівлі приміщення гаражу, проник до приміщення гаражу дачного господарства ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_15 та ОСОБА_7 на загальну суму 1353 грн.

Викраденим ОСОБА_12 розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28.02.2020 року близько 23-00 години ОСОБА_12 з метою крадіжки чужого майна прийшов на територію дачного господарства, яке належить ОСОБА_16 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, діючи повторно, ОСОБА_12 переконався у відсутності сторонніх осіб та господаря, які могли б його викрити, після чого шляхом пошкодження навісного замку проник до приміщення сараю дачного господарства ОСОБА_16 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_16 на загальну суму 896 грн.

Викраденим в подальшому ОСОБА_12 розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14.01.2021 року близько 18-00 год. у ОСОБА_12 виник злочинний умисел на крадіжку чужого майна з господарства ОСОБА_17 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . З цією злочинною метою він прийшов на територію вказаного домогосподарства.

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, діючи повторно, ОСОБА_12 переконався у відсутності власника та інших осіб, які могли б його викрити, після чого шляхом пошкодження замку проник до приміщення, де здійснив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_17 на загальну суму 3412 грн.

Викраденим ОСОБА_12 в послідуючому розпорядився на власний розсуд.

В поданих апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_13 просив ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_14 призначити реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі та повністю задовольнити цивільний позов потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_14 . Потерпіла ОСОБА_7 просила ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_14 призначити реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі; обвинуваченому ОСОБА_12 3 роки позбавлення волі та повністю задовольнити цивільний позов потерпілої до обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Стверджують, що місцевий суд необґрунтовано застосував при призначенні покарання приписи ст.75 КК України та не в повній мірі врахував дані про особу обвинувачених та обставини вчинених ними злочинів, а саме що обидва обвинувачених характеризуються негативно, ведуть антисоціальний спосіб життя, ОСОБА_14 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, всупереч висновків суду першої інстанції щиро не розкаялись, оскільки не вчинили жодних дій, направлених на усунення негативних наслідків своїх злочинних вчинених злочинів.

Також апелянти просили задовольнити заявлені ними цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, так як суд, на думку апелянтів, належним чином не мотивував своє рішення, задовольнивши подані позови в певній частині.

Заслухавши доповідь судді, потерпілої ОСОБА_7 , представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти призначення обвинуваченим реального покарання, захисника ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які заперечували проти поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , у вчиненні злочину передбаченого за ч.3 ст.185 КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.
Щодо призначеного покарання ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 колегія суддів зазначає наступне.

Водночас доводи потерпілих про неправильне звільнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від відбування покарання є обґрунтованими.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи та кількість епізодів злочинної діяльності, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченими злочинів.

Також, місцевий суд залишив поза увагою, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тривалий час перебували на свободі, завдану шкоду потерпілим так і не відшкодували, обмежившись частковим поверненням викраденого майна через працівників поліції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України.

При призначенні покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , один з які відповідно ст. 12 КК України є тяжкими, особу обвинувачених, які характеризуються негативно, ведуть антисоціальний спосіб життя, ніде не працюють, а обвинувачений ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, у межах санкції ч.3 ст.185 КК України на строк, визначений судом першої інстанції.

Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 , засуджений ще й за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.07.2020 (т.1, а.с.243-244) за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, з випробувальним терміном 1 рік, то вказаний вирок на підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід виконувати самостійно.

Щодо апеляційних вимог потерпілих про необхідність задоволення їх цивільних позовів в повному обсязі та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоди завданої злочином у розмірі 13498 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн, а також стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_18 солідарно 30395 грн на відшкодування майнової шкоди завданої злочином, колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції визнано доведеним пред`явлене ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення, а тому задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 в частині спричинення йому матеріальної шкоди на суму 7845 грн. є вірним та обґрунтованим, оскільки частину викрадених речей потерпілому було повернуто під розписку (т.1., а.с.221-223). Відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн колегія суддів вважає таким, що відповідає душевному хвилюванню, яке зазнав потерпілий внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Так сам суд першої інстанції правильно вирішив цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки частина викрадених речей були повернуті потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Враховуючи викладене, апеляційна скарга потерпілих підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 України та звільнення останніх від відбування покарання з випробуванням - скасуванню із ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.02.2021 відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині призначення покарання за ч. 3 ст.185КК України та звільнення останніх від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у розмірі, визначеному судом першої інстанції за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі.
ОСОБА_12 призначити покарання у розмірі, визначеному судом першої інстанції за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі.
Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.07.2020 щодо ОСОБА_11 , згідно якого його визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з іспитовим строком на 1 рік, - виконувати самостійно.

Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_11 покарання за ч.4 ст.70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взяти під варту у залі суду.
Строк покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рахувати з 09.11.2021.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4