Справа № 347/249/21
Провадження № 1-кп/347/153/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження № 0000089 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працевлаштованого, з середньою освітою, одруженого, депутатом не обирався, на утриманні нікого немає, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України

в с т а н о в и в :
Судом, визнано доведеним факт, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.
06.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 здійснював пошуки свого сина ОСОБА_4 , з яким у нього протягом тривалого часу були неприязні відносини, у зв`язку із можливою причетністю останнього до дрібного порушення, а саме до пошкодження автомобіля. Встановивши, що син перебуває в центральній частині населеного пункту села Пістинь Косівського району, неподалік магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: село Пістинь Косівського району вул. 30-річчя Перемоги, 16, обвинувчений ОСОБА_4 прибув до центральної частини населеного пункту, де в той час біля магазину «Express» знаходились інші сторонні особи.При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 виявив, що його син ОСОБА_4 знаходиться на пасажирському сидінні в салоні автомобіля «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_5 , і який в той час перебував за кермом автомобіля. Обвинувачений ОСОБА_4 підійшов до задніх лівих дверцят автомобіля марки і моделі «ВАЗ 2102» та відчинив їх, після чого силоміць намагався витягнути із салону автомобіля свого сина ОСОБА_4 .З метою припинення протиправних дій, ОСОБА_5 вийшов із автомобіля, підійшов до обвинуваченого ОСОБА_4 та зробив йому зауваження щодо недопущення протиправної поведінки. Обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи факт перебування у громадському місці, протиставляючи себе оточуючим, з метою показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, використовуючи незначний привід, а саме зауваження ОСОБА_5 , наніс удар лівою долонею в ділянку обличчя ОСОБА_5 , чим завдав останньому фізичний біль. Після цього між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, який, в тому числі, супроводжувався нецензурними висловлюваннями зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 .Окрім цього, обвинувачений, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку, із власного автомобіля марки «Volkswagen-LT», білого кольору, що був припаркований поряд, взяв дерев`яний предмет, схожий на биту, із яким побіг за ОСОБА_5 , внаслідок чого останній, з метою уникнення насильства зі сторони ОСОБА_4 , втік до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи протиправні дії, діючи умисно, усвідомлюючи факт перебування у громадському місці, протиставити себе оточуючим, з метою показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, грубо порушуючи громадський порядок що супроводжувався особливою зухвалістю, з метою самоутвердження, підійшов до автомобіля марки і моделі «ВАЗ 2102» та дерев`яним предметом, схожим на биту, розбив ліву сторону вікон вказаного автомобіля, а місце вчинення хуліганських дій покинув.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями, спрямованими на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинив кримінальний проступок передбачений ч.1 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю та дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального проступку.
Обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, зробив для себе правильні висновки, та просив суд його суворо не карати. Додатково ствердив в суді, що добровільно відшкодував потерпілому шкоду в розмірі 1300 гривень. Розмір шкоди був визначений потерпілим.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України як вчинення хуліганства, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Прокурор висловив позицію щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання передбаченого санкцією статті ч.1 ст. 296 КК України в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Додатково зазначив, що жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого немає, а щодо призначення покарання покладався на розсуд суду.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушеннявідповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, ОСОБА_4 по місцю проживання характеризується позитивно, скарг на його поведінку від сусідів та односельчан не поступало, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, його відношення до скоєного, та негативне ставлення до вчиненого ним діяння.
Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд вважає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, добровільне відшкодування шкоди, та відсутність будь яких претензій зі сторони потерпілого.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що в даному випадку за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до переконання, що до обвинуваченого ОСОБА_4 слід застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за це кримінальне правопорушення, у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Таке покарання на переконання суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не обирався.
Питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100, 124 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 100, 124, 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання, з урахуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази:
- оптичний диск із відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження;
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи № СЕ-19/109/36/3-145АВ/20 від 18.01.2021 року в розмірі 1144,15 грн. на рахунок UA0009266, код доходу: 24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК в Ів.-Фр.обл./Косів р-н/ 24060300, код отримувача: 37951998.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1