23.09.2021 Справа № 756/4425/21
№1-кп/756/999/21
№ 756/4425/21
В И Р О К
Іменем України

23 вересня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
перекладачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Туреччини, громадянина Туреччини, працюючого на посаді менеджера з маркетингу в ТОВ «Єврощебінь», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

16 листопада 2021 року, близько 21 год., ОСОБА_10 спільно з раніше знайомим ОСОБА_4 вживали спиртні напої в приміщенні ресторану «Портер Паб», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Малиновського, 24/10. Після того, як офіціант приніс рахунок за надані рестораном послуги, між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , на ґрунті оплати рахунку, виник словесний конфлікт.
У подальшому, у той же день, в період часу з 22 год. до 22 год. 20 хв., ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , рухаючись від ресторану «Портер Паб» до зупинки громадського транспорту «Площа Оболонь», продовжили суперечку щодо оплати рахунку. Під час суперечки в ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
У той же день, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_10 , діючи навмання, реалізуючи свій невизначений (неконкретизований) умисел спрямований на нанесення тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не маючи чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, передбачаючи і однаково бажаючи спричинення потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень, наніс правою рукою у якій тримав невстановлений предмет, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, удар в шию Календер Османа.
Своїми протиправними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_4 непроникаюче колото-різане поранення шиї зліва (згідно клінічним даним рана розмірами 2,5x1,5 см, розташована в поперечному напрямку, рановий канал глибиною 8,0 см направлений спереду до заду. Дно рани м`язи шиї, без ушкодження великих кровоносних судин шиї).
Характер, морфологія, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від однократної дій травмуючого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Виявлене тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні злочину не визнав, зокрема показав, що потерпілий ОСОБА_4 був його сусідом, з яким він підтримував дружні відносини.
У вказаний в обвинувальному акті день, до орендованої обвинуваченим квартири прийшов ОСОБА_4 з друзями для вирішення побутових питань. Айсал ОСОБА_12 мав намір виїхати до Туреччини, а квартиру повернути орендодавцю. У квартирі вони спільно вживали алкогольні напої.
У подальшому, він, потерпілий та його знайомий попрямували до «Портер Пабу», що знаходиться поблизу станції метро «Оболонь». У вказаному закладі продовжили вживати алкоголь. Потім друг потерпілого пішов та вони залишилися вдвох. Коли принесли рахунок, між ним та потерпілим виникла суперечка щодо оплати вказаного рахунку. Осман не мав грошових коштів, якими б міг заплатити за себе та свого друга. У цей час, працівник « ОСОБА_13 » зачинив двері та не випускав їх із закладу. Після того, як ОСОБА_4 віддав свій паспорт працівнику закладу їх випустили.
На вулиці вони йшли разом та продовжили суперечку. Поблизу зупинки громадського транспорту він відштовхнув потерпілого та пішов у власних справах.
Щодо обставин за яких ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, обвинувачений зазначив, що не пам`ятає, оскільки як він так і потерпілий були в стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження відмовився давати показання. При цьому, останній в судовому засіданні наголосив, що говорив правду під час досудового розслідування, у тому числі під час проведення слідчого експерименту за його участі.
Також, потерпілий висловив свою думку щодо призначення покарання обвинуваченому просив призначити покарання не пов`язане із триманням під вартою, оскільки з обвинуваченим підтримує дружні стосунки та вважає його порядною людиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що на час інкримінованої обвинуваченому події, він працював менеджером у « ОСОБА_15 ».
Свідок вказав, що обвинуваченого бачив тільки один раз, потерпілого знав та спілкувався з ним. Останній був постійним відвідувачем їхнього закладу.
У вказаний в обвинувальному акті день та час, до « ОСОБА_13 » прийшли ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та їх спільні знайомі. Вони замовили алкоголь та їжу, загалом сиділи та відпочивали. У подальшому знайомі обвинуваченого та потерпілого пішли, а останні замовили ще пляшку коньяку.
Коли прийшов час оплачувати рахунок, у обвинуваченого та потерпілого не вистачало грошей. На ґрунті оплати рахунку між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, вони розмовляли на підвищених тонах на іноземній мові.
Свідок викликав наряд служби безпеки, зачинив двері закладу та не випускав обвинуваченого з потерпілим. Останні поговорили між собою, і коли ОСОБА_4 залишив, як завдаток за рахунок, свої документи, свідок, близько 10 год. вечора відчинив двері та вони вийшли із закладу. Бійки між обвинуваченим та потерпілим у « ОСОБА_15 » не було.
Через декілька тижнів до «Портер Пабу» прийшов ОСОБА_4 із перемотаною шиєю, останній віддав гроші за рахунком.

Згідно протоколу операції № 478 від 17.11.2020, який міститься в медичній карті стаціонарного хворого ОСОБА_4 та який підписано лікарем ОСОБА_16 , вказаної дати остання у складі оперативної бригади провела операцію (ПХО, ревізія колото-різаної рани зліва) Календер Осману.
У вказаному протоколі описано хід операції: «Рана в поперечному напрямку, 4 см ззаду від m. sternocleidomastoideus (кивальний м`яз) розширена до 7 см. Канал йде спереду назад в напрямку до поперечних відростків хребта, глибиною 8 см. Дно рани м`язи шиї. Виявлено пошкодження м`язових вен і артерій, закоагуліровані. Рана промита розчином Н2О2. Гемостаз сухо. Дренаж. Пошарові шви. Асептична пов`язка.» (медична карта стаціонарного хворого № 20137/700 арк. 11).

Також, в ході судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що працює судинним хірургом в Лікарні швидкої медичної допомоги м.Києва. Свідок підтвердила опис ходу операції проведеної Календер Осману, що зафіксовано у протоколі операції № 478 від 17.11.2020.
Свідок пояснила, що у потерпілого була колото-різана рана, яка знаходилась на лівій поверхні шиї в нижній третині це за кивальним м`язом в напрямку поперекових хребців шийного відділу хребта. Рана була розширена тому, що могли бути пошкодження хребтової артерії. Після перевірки було встановлено, що основні судини пошкоджені не були.
Зовнішня сторона рани рана шкіри, була 4 см. Глибина рани, тобто під шкірою в глибину м`язів, була 8 см. Вимір глибини рани свідок здійснила шляхом занурення до неї власного пальця.

Із висновку експерта № 042/1-1126-2020 від 12.01.2021 убачається, що при проведенні судово-медичного обстеження Календер Османа та вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження: непроникаюче колото-різане поранення шиї зліва (згідно клінічним даним рана розмірами 2,5x1,5 см, розташована в поперечному напрямку, рановий канал глибиною 8,0 см направлений спереду до заду. Дно рани м`язи шиї, без ушкодження великих кровоносних судин шиї. При проведенні оперативного лікування рана розширена).
Характер, морфологія, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилося від однократної дій травмуючого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Морфологія виявленого тілесного ушкодження, а також часові дані, наведені в медичній документації, дозволяють вважати спроможним термін його утворення 16.11.2020 до 22 год. 30 хв.
Виявлене тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (том № 2 а.с. 103-107).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.12.2020, вказаної дати потерпілий ОСОБА_4 відтворив події нанесення йому ОСОБА_11 тілесного ушкодження в область шиї невстановленим предметом, що мало місце 16.11.2020, близько 21 год. поблизу зупинки громадського транспорту, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. Оболонська, 6.
Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 .
Із відеозапису убачається наступне.
Слідчий експеримент проводиться слідчою СВ Оболонського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_17 , за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 24/10, поблизу закладу «Портер Паб», за участі: потерпілого ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та оперуповноважених працівників поліції.
Календер Осман демонструє учасникам слідчої дії, куди саме він та ОСОБА_10 рухались після виходу із «Портер Пабу». Потерпілий зазначає, що ідучи до зупинки громадського транспорту він розмовляв з обвинуваченим, образливих слів на адресу ОСОБА_7 не вимовляв. Останній йшов мовчки та тримав руки в кишенях. Потім ОСОБА_21 витягнув з кишені гострий предмет і завдав йому удар.
Потерпілий припускає, що мотивом до нанесення удару, на його думку, слугувало те, що можливо у обвинуваченого були проблеми з психікою, або ж він побоювався нападу з боку потерпілого, оскільки за два місяці до цього на обвинуваченого було здійснено напад з ножем.
Календер ОСОБА_22 зазначив, що він та ОСОБА_10 стояли один навпроти одного. Зображуючи на статисті механізм нанесення удару, потерпілий продемонстрував нанесення фронтального удару в ліву частину шиї статиста (том № 2 а.с. 118-121).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 04.02.2021, вказаної дати ОСОБА_10 відтворив події нанесення потерпілому ОСОБА_4 тілесного ушкодження в область шиї ключем (ключ надано захисником, як імовірне знаряддя, яким було нанесено удар), що мало місце 16.11.2020, близько 22 год. за адресою: м. Київ, пл. Оболонська, 6.
Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 .
Із відеозапису убачається наступне.
Слідчий експеримент проводиться слідчою СВ Оболонського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_17 , за адресою: м. Київ, пров. Бондарський, 7, за участі: ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_8 , понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , та інших осіб, у тому числі експертів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
Айсал Сулейман зазначив, що він стояв зліва від ОСОБА_4 та тримав руки в кишенях. Зображуючи на статисті механізм нанесення удару, ОСОБА_10 продемонстрував нанесення бокового удару в ліву частину шиї статиста. Обвинувачений повідомив, що після завдання йому удару ОСОБА_4 , він ключем, який дістав з кишені, наніс удар у відповідь (том № 2 а.с. 128-131а).

Згідно висновку експерта № 042-155-2021 від 19.02.2021, дані слідчих експериментів за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а також дані медичної документації на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 свідчать про те, що на момент надходження до лікувального закладу і до проведення оперативного лікування у нього мало місце ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва, розмірами 2,5х1,5 см з направленням ранового каналу спереду назад, глибиною 8,0 см.
Характер, морфологія, локалізація рани свідчить про те, що вона утворилася від однократної дії травмуючого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості.
Направлення травмуючої (горизонтально, спереду назад) сили більш відповідає направленню удару, продемонстрованому під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого (12 хв. 33 сек. запису слідчого експерименту) Календер Османа та не співпадає з направленням, продемонстрованим (фото № 4) при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Характер та морфологія рани, описаної в медичній документації не могла виникнути внаслідок дії робочої частини (леза) ключа, що наданий на дослідження (том № 2 а.с. 134-143).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо перебування в закладі «Портер Паб» разом з потерпілим ОСОБА_4 , суд вважає їх правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що обвинувачений та потерпілий відвідали вищевказаний заклад та пішли з нього разом.
При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він поблизу зупинки громадського транспорту лише відштовхнув потерпілого та пішов у власних справах, оскільки такі показання обвинуваченого спростовуються відомостями, що містяться: у протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та обвинуваченого; у протоколі операції № 478 від 17.11.2020, показаннях свідка ОСОБА_16 ; у висновку експерта № 042/1-1126-2020 від 12.01.2021 щодо тілесного ушкодження ОСОБА_4 .

Аналізуючи дані, які було отримано під час проведення слідчих експериментів з обвинуваченим та потерпілим, суд приходить до переконання, що останні узгоджуються між собою лише в частині нанесення удару потерпілому. Однак, при аналізі механізму нанесення удару відображеному на відеозаписі слідчих дій, суд приходить до висновку, що відтворений на статисті удар, який зображував потерпілий (фронтальний удар) повністю відповідає висновкам експертів № 042/1-1126-2020 від 12.01.2021, № 042-155-2021 від 19.02.2021 та протоколу операції № 478 від 17.11.2020.

При цьому, відтворений на статисті удар, який зображував обвинувачений (боковий удар в ліву частину шиї) суперечить відомостям, що викладені у вищевказаних документах.

Показання свідка ОСОБА_14 , суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, оскільки його показання узгоджуються з показаннями обвинуваченого. Суд також вважає об`єктивними показання свідка ОСОБА_16 , які повністю узгоджуються з висновком експерта № 042/1-1126-2020 від 12.01.2021 та протоколом операції № 478 від 17.11.2020.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, які наведено вище, можна покласти в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .

Однак, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як такі, що виразились у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), оскільки останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Разом з тим, суд не може погодитись з такою кваліфікацією.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31.01.2012, № 5-26кс13 від 04.07.2013, № 5-46кс13 від 14.11.2013, № 5-10кс14 від 26.06.2014, № 5-32кс14 від 11.12.2014, № 5-24к15 від 18.06.2015) неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.
Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.
Вищевказані висновки знаходить своє відображення і у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-320км17 від 09.10.2018; № 51-6292км19 від 13.02.2020).

З огляду на надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження, прокурором не доведено та не надано переконливих доказів про наявність у ОСОБА_7 прямого умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_4 .

Так, оцінивши надані сторонами докази в своїй сукупності, а також зважаючи на встановлені на їх підставі обставини, враховуючи перебіг подій, що передували вчиненню самого кримінального правопорушення, зокрема: дружні (товариські) стосунки між обвинуваченим та потерпілим, стан алкогольного сп`яніння останніх після спільного вживання спиртних напоїв у «Портер Пабі», конфлікт на ґрунті оплати рахунку, використання обвинуваченим знаряддя, якому хоча і притаманні колюче-ріжучі властивості, однак було нанесено лише один удар, а також поведінку обвинуваченого безпосередньо після нанесення удару потерпілому, а саме те, що маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження ОСОБА_4 , ОСОБА_10 відразу залишив місце події, суд приходить до висновку про помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Судом встановлено, що обвинувачений діяв з неконкретизованим умислом, бажаючи заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, а тому ОСОБА_10 повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у даному випадку легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_7 доведена саме у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та відповідно, перекваліфіковує дії останнього.
Айсал ОСОБА_12 своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_27 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості спричинених кримінальним правопорушенням наслідків, віку та стану здоров`я обвинуваченого, особи обвинуваченого, який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеристик наданих на обвинуваченого (за місцем проживання характеризується формально позитивно, за місцем роботи позитивно), те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 14.01.2021 (том № 2 а.с. 124-127) ОСОБА_10 є осудною особою, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також з урахуванням позиції потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із триманням під вартою, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_27 покарання у виді обмеження волі, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Одночасно, суд, призначаючи ОСОБА_27 покарання у виді обмеження волі, враховує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 3-5, 7 ст. 178 КПК України, зважаючи на особу обвинуваченого та сталість його соціальних зав`язків в Україні, вважає необхідним до набрання вироком законної сили зміни обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 377 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України. Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців.
Керуючись частинами 1, 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_27 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2020 року по 23 вересня 2021 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі. Призначене йому покарання вважати відбутим.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_27 з тримання під вартою змінити на запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, звільнивши його з-під варти негайно.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію вироку в частині запобіжного заходу ОСОБА_27 направити для виконання до Вишгородського ВП ГУ НП України у Київській області. Вишгородському ВП ГУ НП України у Київській області негайно поставити ОСОБА_7 на облік.
Роз`яснити ОСОБА_27 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Роз`яснити ОСОБА_27 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Стягнути з ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз у розмірі 5 259 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 10 копійок на користь держави (Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, ; 03141, Україна, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, Держказначейська служба України, м. Київ; УДКСУ у Солом`янському р-ні м. Києва р/рах. UA 1048145).

Речові докази по справі, а саме: светр та джинси, повернути потерпілому ОСОБА_4 ; жилетку синього кольору з написом «USPA», куртку, светр, штани, взуття та три ключі, повернути ОСОБА_27 ; мобільний телефон «Samsung» з сім-карткою, 100 доларів США, 1121 грн та 13 монет, залишити за належністю ОСОБА_27 ; авіаквиток на 18.11.2020, рейс Київ- ОСОБА_28 , на імя ОСОБА_10 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1