ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/140/22 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

представника ТОВ «Науково-
виробнича фірма Бархан» адвоката ОСОБА_7

представника власника майна Роганської селищної ради

Харківського району Харківської області ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000190 від 04.08.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.240, ч.2 ст.240 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна.

Суд вирішив з метою збереження речових доказів накласти арешт на земельні ділянки, розташовані у Харківській області, Харківському району, неподалік смт. Рогань, а саме з кадастровими номерами:
-:03:008:0083 площею 145.998га з цільовим призначенням 01.09 для дослідницьких та навчальних цілей, яка на праві державної власності належить ГУ Держгеокадастру у Харківській області та перебуває у постійному користуванні Харківського Аграрного університету ім. В.В. Докучаєва на підставі Державного акту постійного користування землею І-ХР № 006300 від 28.05.1998 року;
-:01:039:0025 площею 5,5085га з цільовим призначенням 16.00 землі сільськогосподарського призначення, яка на праві комунальної власності належить Роганській об`єднаній територіальній громаді Харківського району Харківської області (Роганській селищній раді Харківського району Харківської області);
-:00:025:0001 площею 2,5 га з цільовим призначенням 11.01 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами», яка на праві комунальної власності належить Роганській об`єднаній територіальній громаді Харківського району Харківської області (Роганській селищній раді Харківського району Харківської області); на праві оренди користується ТОВ НВФ «БАРХАН»;
-:00:026:0002 площею 0,15га з цільовим призначенням 02.01 «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Заборонено ГУ Держгеокадастру у Харківській області, Роганській об`єднаній територійльній громаді (Роганській селищній раді Харківського району Харківської області), ОСОБА_9 , їх представникам (у тому числі за довіреністю), іншим особам, у володінні, користуванні яких перебуває зазначене нерухоме майно, користування та розпорядження ними будь-яким чином.
Заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене нерухоме майно.
Зобов`язано Державного реєстратора невідкладно внести відомості щодо обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді представник ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про арешт майна та повернути вилучене майно власнику.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» здійснює господарську діяльність з видобування піску та суглинку та території Південно-Роганського родовища Харківського району Харківської області. Для здійснення видобутку підприємство має усі необхідні дозвільні документи.
Вказує, що накладення арешту на земельні ділянки порушує права ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» та блокує господарську діяльність товариства
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість та законність судового рішення, пояснення представника Роганської селищної ради Харківського району Харківської області та власника майна ОСОБА_9 , дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Харківським районним управлінням поліції №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 04.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 240, ч. 2 ст. 240 КК України, за фактом видобутку корисних копалин (пісок) із порушення вимог діючого законодавства.
Під час досудового розслідування встановлено, що незаконним видобуванням корисних копалин займається ТОВ «НВФ БАРХАН» ().
За версією органу досудового розслідування, незаконний видобуток корисних копалин здійснюється на земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:008:0083 площею 145.998га з цільовим призначенням 01.09 для дослідницьких та навчальних цілей, яка на праві державної власності належить ГУ Держгеокадастру у Харківській області та перебуває у постійному користуванні Харківського Аграрного університету ім. В.В. Докучаєва на підставі Державного акту постійного користування землею І-ХР № 006300 від 28.05.1998 року; :01:039:0025 площею 5,5085га з цільовим призначенням 16.00 землі сільськогосподарського призначення, яка на праві комунальної власності належить Роганській об`єднаній територіальній громаді Харківського району Харківської області (Роганській селищній раді Харківського району Харківської області); :00:025:0001 площею 2,5 га з цільовим призначенням 11.01 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами», яка на праві комунальної власності належить Роганській об`єднаній територіальній громаді Харківського району Харківської області (Роганській селищній раді Харківського району Харківської області); :00:026:0002 площею 0,15га з цільовим призначенням 02.01 «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Постановою слідчого від 10.12.2021 вищезазначені земельні ділянки визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000190 від 04.08.2021.
Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що земельні діялнкимістять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо кількості та якості майна, що є об`єктом злочину, суб`єктів господарювання, що можуть бути причетні до вчинення злочину, а також можуть бути використані під час проведення експертного дослідження у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вказані норми невраховані апелянтом в доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.240, ч.2 ст.240 КК України.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність земельних ділянок ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Земельні ділянкиповинні бути досліджені під час досудового розслідування і можуть бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» здійснює видобуток піску на законних підставах є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, який внесений до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, який може в подальшому уточнюватись. Також, в межах досудового розслідування можуть бути виявленими нові епізоди протиправної діяльності певних осіб, підприємств або ФОП.

Разом з цим, як повідомив прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що 09.02.2022 року двом особам оголошено підозру у цьому кримінальному провадженні.
Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування вилучене майно може бути повернуте власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані у клопотання земельні ділянки, із забороню користування та розпорядження ними будь-яким чином виходячи з правової кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно було предметом кримінального правопорушення, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні відповідною постановою, а також з метою запобігання пошкодженню, зіпсуванню, втраті, знищенню та відчуженню речових доказів,
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на земельні ділянки, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Колегія суддів враховує і те, що апелянт ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» не є власником земельних ділянок, на підставі договору оренди користується однією земельною ділянкою та при апеляційному перегляді встановлено, що власники земельних ділянок Роганська селищна рада Харківського району Харківської області та ОСОБА_9 не заперечували щодо задоволення клопотання про арешт майна та апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді не подавали

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено. Власники майна земельних ділянок: територіальна громада та фізична особа погодились з обґрунтованістю клопотання, поданого прокурором.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника ТОВ «Науково-виробнича фірма «Бархан» - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: