УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні
№ 0003492, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні
№ 0003492, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна, яке вилучене 07.09.2021 в ході обшуку ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) в порядку ст. 208 КПК України, а саме, на: футболку чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №0010765; спідницю чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №EXP0435475; валізу з особистими речами, яку поміщено до полімерного пакету синього кольору.

Клопотання обґрунтовано тим, що Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003492, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.09.2021 приблизно о 00 год. 30 хв., перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , вступила у словесний конфлікт з раніше відомим їй ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті словесного конфлікту з ОСОБА_8 у ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел спрямований на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи зазначений умисел, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки та наслідків, які можуть настати, ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , 07.09.2021 приблизно о 01 год. 00 хв., тримаючи в правій руці ніж, наблизилась до ОСОБА_8 , який в цей час стояв навпроти неї та умисно нанесла потерпілому не менше одного удару вищевказаним предметом в живіт, тобто в ділянку тіла, де розташовані життєво важливі органи людини.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме, проникаюча колота рана черевної порожнини з пошкодженням венного сальника.

07.09.2021 ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та проведено обшук в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого виявлено та вилучено: футболку чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №0010765; спідницю чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №EXP0435475; валізу з особистими речами, яку поміщено до полімерного пакету синього кольору.

Постановою старшого слідчого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 від 07.09.2021 року вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
До початку судового розгляду слідчий подав письмову заяву, відповідно до якої вказав, що підтримує клопотання в повному обсягу, просить його задовольнити частково, а саме, відмовивши у частині накладення арешту на валізу з особистими речами, а також провести судовий розгляд без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Так, СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження
№ 0003492, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2021року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
07.09.2021 ОСОБА_9 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та проведено обшук в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого виявлено та вилучено: футболку чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №0010765; спідницю чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №EXP0435475; валізу з особистими речами, яку поміщено до полімерного пакету синього кольору.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно орган досудового розслідування просить з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Вказана засада кримінального провадження в силу статті 9 КПК України полягає в обов`язку слідчого, прокурора, слідчого судді під час кримінального провадження неухильно дотримуватися вимог, зокрема, Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до положення п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном можуть бути речі, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та (або) зберегли на собі його сліди.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, що в силу ч. 5 ст. 171 КПК України покладає на слідчого або прокурора обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 від 07.09.2021 року вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).
Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07.05.2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12.03.2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11.06.2015).
Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Відповідної правової позиції дотримується і Київський апеляційний суд, зокрема, в ухвалі від 26.04.2021 у справі № 761/9915/21, в ухвалі від 29.04.2021 у справі № 761/9904/21 та в ухвалі від 29.06.2021 у справі №761/15401/21.
Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
Так, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи викладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003492 від 07.09.2021, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 07.09.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 07.09.2021 під час проведення обшуку ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) в порядку ст. 208 КПК України, а саме, на: футболку чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №0010765; спідницю чорного кольору, котра поміщена до спец пакету №EXP0435475.

Водночас, слідчий суддя відзначає, що слідчим суддею не встановлено та органом досудового розслідування не доведено обставин на підтвердження необхідності накладення арешту на валізу з особистими речами ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та тих обставин, що таке майно матиме істотне значення для подальшого розслідування кримінального провадження, у зв`язку з чим в цій частині клопотання слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погодженого з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003492, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 07.09.2021 в ході обшуку у ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) в порядку ст. 208 КПК України, а саме, на: футболку чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №0010765; спідницю чорного кольору, яка поміщена до спец пакету №EXP0435475.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1