Справа № 144/721/21
Провадження № 1-кп/144/55/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Теплик кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 07.04.2021 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мишарівка Теплицького району Вінницької області, зареєстрованого та проживючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, відносно якого:
05.08.2020 направлено обвинувальний акт до суду, за ч. 3 ст. 185 КК України, який на даний час перебуває на розгляді, -
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в:
07.04.2021 року близько 04.00 години ОСОБА_5 , проходячи по АДРЕСА_2 , на території домогосподарства АДРЕСА_2 , біля житлового будинку помітив автомобіль марки «Ford» жовтого кольору, моделі «Transit», держномер НОМЕР_1 , який перебуває на праві користування у громадянки ОСОБА_6 та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 на ОСОБА_7 .
В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий кримінально-протиправний умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом. Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за допомогою фізичної сили рук відчинив ворота та проник на територію вказаного господарства, підійшов до автомобіля марки «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 , діючи всупереч волі власника цього транспортного засобу, не маючи будь якого права користування вказаним автомобілем, скориставшись наявністю ключів в замку запалювання та незачиненими водійськими дверцятами, незаконно проник до салону автомобіля, запустив двигун та виїхав з території господарства.
В подальшому, ОСОБА_5 , заволодівши автомобілем марки «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 , який перебуває на праві користування у ОСОБА_6 , поїхав до смт. Теплик Гайсинського району.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення чи інше сховище.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю, щиро розкаявся і суду показав, що часто допомагав потерпілій ОСОБА_6 по господарству. 07.04.2021 року, близько 04 години ранку він згадав, що залишив свою куртку на подвір`ї потерпілої, а тому змушений був піти її забрати. Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинивши ворота він проник на територію домогосподарства ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , де біля житлового будинку стояв автомобіль, марки «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 . Не маючи будь-якого права користування вказаним автомобілем, через незачинені водійські дверцята він проник у його салон. В цей час у нього виник раптовий протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння даним транспортним засобом. Скориставшись наявністю ключів у замку запалювання, він завів автомобіль і поїхав з території господарства в особистих справах. По дорозі узяв з собою товариша ОСОБА_8 і разом з ним поїхали спочатку у с. Важне Гайсинського району, потім у смт. Теплик, де придбали цигарки у магазині, а далі у с. Карабелівку Гайсинського району, де автомобіль забуксував і двигун перестав працювати. Йому довелось залишити автомобіль, забрати ключі від замку запалювання та пішки повертатись у с. Степанівку. Однак дорогою його затримали працівники поліції. Просить суд суворо не карати і надати можливість виправитися без застосування покарання, пов`язаного з обмеженням або позбавленням волі.

Крім визнання вини обвинуваченим його вина стверджується наступними доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що дійсно 07.04.2021 року близько 6 год. ранку вона виявила зникнення належного їй автомобіля «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї її домогосподарства по АДРЕСА_2 . Про зникнення авто вона одразу повідомила працівників поліції. Дозволу ОСОБА_5 на використання належного їй транспортного засобу не давала;

- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що 07.04.2021 року у нічний час її син ОСОБА_5 одягнув куртку та пішов з дому. Куди саме, він не повідомив. Припускала, що він йде у с. Карабелівку Гайсинського району Вінницької області до знайомої;

-показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 07.04.2021 року, близько 6 години ранку він почув під вікнами свого будинку по АДРЕСА_3 звук мотору автомобіля. Вийшовши на вулицю, побачив автомобіль «Ford Transit» жовтого кольору, який буксував, а потім заглох. В салоні автомобіля був ОСОБА_5 та ще один чоловік. Він намагався допомогти їм завести автомобіль, однак не вдалося, тому він повернувся у будинок. Близько 7 год. 30 хв., коли він йшов на роботу, автомобіля на дорозі вже не було;

- протоколом огляду місця події від 07.04.2021 року з фототаблицею до нього, згідно яких по вул. Шевченка с. Карабелівка Гайсинського району Вінницької області на узбіччі виявлено автомобіль «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 ;

- протоколом огляду місця події від 07.04.2021 року з фототаблицею до нього, згідно яких по АДРЕСА_2 на грунті території домогосподарства виявлено два сліди протектора шин транспортного засобу, які вилучено методом масштабного фотографування;

- постановою слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 07.04.2021 року, згідно якої автомобіль марки «Ford Transit» жовтого кольору, держномер НОМЕР_1 , 1996 року випуску, який відповідно до свідоцтва на право власності НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , жителю м. Вінниця, однак перебуває у користуванні ОСОБА_6 , жительки с. Степанівка Гайсинського району Вінницької області, вилучений в АДРЕСА_4 , визнано речовим доказом та передано під розписку потерпілій ОСОБА_6 на належне зберігання.

Суду не видалось за можливе допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , оскільки останній, згідно лікарського свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .

При цьому суд враховує вимоги положень ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Вищенаведені докази узгоджуються між собою, не є суперечливими та дають підстави суду константувати факт скоєння ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння при встановлених у суді обставинах, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, з проникненням в інше сховище.
Перебування особи у нічний час на закритій та огородженій території за відсутності жодних об`єктивних причин для цього за відповідних фактичних обставин може свідчити про умисел на проникнення з метою крадіжки, що узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 5 липня 2018 року у справі № 134/890/17 (провадження № 51-1752км18).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував у нічний час на огородженій території домогосподарства потерпілої ОСОБА_6 без жодних об`єктивних причин, що підтверджується показаннями самої потерпілої та не спростовується суперечливими показаннями обвинуваченого.
Так, під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.
Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, а так само встановлено під час розгляду провадження судом, що дії ОСОБА_5 , пов`язані з використанням автомобіля марки «Ford Transit», держномер НОМЕР_1 , який належить на праві користування ОСОБА_6 , не дають підстав для сумніву у спрямованості його умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, адже він був протиправно вилучений у власниці всупереч її волі.
Поведінка ОСОБА_5 після заволодіння транспортним засобом свідчила про спрямованість його умислу саме на його заволодіння, оскільки він, не отримавши дозволу на користування таким від власника, використав його для особистих цілей.
Таким чином, заволодіння ОСОБА_5 автомобілем «Ford Transit», держномер НОМЕР_1 , належним на праві користування ОСОБА_6 , відбулося всупереч волі останньої.
Вказані висновки суду узгоджені з висновками Верховного суду у складі Касаційного кримінального суду, викладеними в Постанові від 16.09.2020 року № 671/1745/18.
Що стосується посилання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про відсутність в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки проникнення у інше сховище, та необхідність перекваліфікації пред`явленого обвинувачення з ч. 2 ст. 289 на ч. 1 ст. 289 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).
У постанові зазначено, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.
З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , що підтверджується фототаблицею до проколу оглядумісця події від 07.04.2021 року по АДРЕСА_2 , використовується для постійного зберігання майна, в тому числі і належного потерпілій автомобіля «Ford Transit», держномер НОМЕР_1 , суд визнає сховищем.
Підстав для перекваліфікації пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення з ч. 2 ст. 289 на ч. 1 ст. 289 КК України суд не вбачає.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України, є тяжким злочином.
ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є особою молодого віку, критично ставиться до вчиненого ним діяння.
До пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_5 обставин суд вiдносить, передбачені статтею 66 КК України, щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування збитків потерпілій та активне сприяння розкриттю злочину, яке обвинувачений виразив в суді і яке полягає в розумінні ним злочинності своїх дій, що оцінюється, як сприяння розкриттю злочину і готовності нести кримінальну відповідальність.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.67 КК України, відсутні.
Згідно з досудовою доповіддю, наданою провідним інспектором Теплицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства (в т.ч. окремих осіб). Органом пробації зазначено, що виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення й запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцідьним покласти на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відтак, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого злочину, як такого, що розкаявся, бажає стати на шлях виправлення, його особу, добровільне відшкодування шкоди, позицію потерпілої, яка у своїх заявах від 03.08.2021 року (а.с. 85) та від 27.09.2021 року просить не позбавляти волі обвинуваченого та суворо не карати, частково приймаючи до відома досудову доповідь з соціально-психологічною характеристикою обвинуваченого, яка має для суду виключно рекомендаційний характер, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише покарання ОСОБА_5 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає за необхідне послатись на довідку № 38 від 28.05.2021 року, згідно якої голова ФГ «Тригубнка В.О.» ОСОБА_11 гарантує працевлаштування гр. ОСОБА_5 на випадок обрання йому міри покарання, яка не пов`язана з позбавленням волі, що свідчить про існування можливості у обвинуваченого вирішити проблему роботи та реалізувати себе.
Суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався у 2020 та 2021 році до адміністративної відповідальності, однак за кожне із вчинених адміністративних правопорушень він поніс відповідальність згідно вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Наявність на розгляді в Бершадському районному суді Вінницької області кримінального провадження № 000147 від 18.05.2020 року, на що посилається прокурор, суд не може прийняти до уваги при обранні міри покарання, оскільки на сьогоднішній день вину обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не встановлено.
Стороною обвинувачення не доведено та не надано суду достатніх, переконливих доказів того, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді реального позбавлення волі.
Також суду не доведено необхідності застосовуваня відносно ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна та не надано доказів про наявність у власності обвинуваченого особистого майна чи грошових коштів.
На переконання суду, таке покарання для обвинуваченого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно обвинувального акту процесуальні витрати по справі складають: з а проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/5657-ТР від 22.04.2021 року 1307 гривні 60 копійок, за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/5656-ТР від 20.04.2021 року 1307 гривні 60 копійок, за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/5655-Д від 14.04.2021 653 гривні 80 копійок, за проведення судової одорологічної експертизи № СЕ-19/102-21/5 654-БД від 26.04.2021 року 1651 гривні 69 копійок, загальна вартість яких становить 4920 гривні 69 копійок.
Однак під час розгляду кримінального провадження судом сторона обвинувачення зазначених висновків експертиз суду не надала, клопотання про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого прокурор не заявляв, зазначивши, що експертизи по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 75, 76, ч. 2 ст. 289 КК України, ст.ст. 100, 124, 174, 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_5 передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 08.04.2021 року на автомобіль марки «Ford Transit», держномер НОМЕР_1 , 1996 року випуску, жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва на право власності НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , який знаходиться у потерпілої ОСОБА_6 на відповідальному зберіганні, та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 08.04.2021 року на пару шкіряного взуття синього кольору, яке вилучено 07.04.2021 року, під час затримання ОСОБА_5 .

Речові докази: автомобіль марки «Ford» жовтого кольору, моделі «Transit», держномер НОМЕР_1 , та одну пару взуття повернути власникам.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: