ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2431/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/1327/21, 11сс/818/1328/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
представника власника майна - ОСОБА_7
власника майна - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000133 від 17.03.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене 17.06.2021 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою, АДРЕСА_1 :

1) банківська картка «Monobank» № НОМЕР_1 дійсна до 06/29;

2) банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_2 дійсна до 11/23;

3) службове посвідчення № НОМЕР_3 дійсне до 12.10.2022 на ім`я ОСОБА_8 ;

4) грошові кошти у вигляді доларів США в кількості 12 купюр номіналом по 100 (сто) доларів: CB50419455C, KL41674497C, KJ62029909A, AB90049001X, AB05440412B, HA60076544A, LF02900560D, MB79637095N, MB79637017N, LB10878927A, LL45167645C, MB16385834A;

5) грошові кошти у вигляді доларів США в сумі 6 900 доларів США, наступними номіналами серією та номерами:

- 5 купюр номіналом 10 доларів США (сумою 50 доларів): MF11969183C, ME65161053B, MF65026724C, JE64808608A, MF52605513B;

- 5 купюр номіналом 20 доларів США (сумою 100 доларів): MB17568168A, JE14423060A, IB58585620B, MK16440966E, AL18098100J;

- 39 купюр номіналом 50 доларів США (сумою 1950 доларів): JB28932903A, VL27730723B, JB09067551B, MB70017960A, IE31097042A, MF66850925A, JK19558623A, MG16041403A, JG39873550A, II20075071A, MB90478458A, JB71711615A, JG33365729A, JB14841723B, JG33850116A, JK44393496A, JG03492341A, EB19171767A, JB05573997A, GE56115391A, GH05647523A, IL75946129A, IF25976880A, JB35658027A, IA37290101A, JB42007946B, JB11438915A, JB14649547A, JB28829016A, MG81918990A, ML28828549B, MB52378016B, MF01663991A, MB84659182C, MF07072523A, MB26759971C, MB99106827C, MB19983398C, MG35226812A;

- 48 купюр номіналом 100 доларів США (сумою 4800 доларів): KL57814508B, KL15255574B, DL84248098A, FH26141312A, HJ51512263A, KI05533052A, KD03006574B, RF24472460C, KB11029556J, KB47320689P, KE76648976A, HB84566319K, KL74897863D, HE43233527D, FK59946987A, AE75343856B, HB84566316K, HB84566315K, KB95309450F, KB04790648R, KB10164284C, KL20316361E, HB18329046I, HB18329026I, KL05847560B, HJ86788946A, HJ86788945A, HJ80117099A, HE21883686D, KE76685829A, HB78487154Q, HB06191448N, HB10761127J, SJ33712090A, KB51370267Q, SE086747BA, KB00949369H, KA67690541A, DG25442689A, LK43941131A, LB87435165M, LG57937687B, LF40430929K, LK62020570C, LL66463845F, LB46495510S, LA17571021C, MH34776269A;

6) мобільний телефон «MEIZU M578H», IMEI: НОМЕР_4 ;

7) мобільний телефон iPhone X чорного кольору у чохлі чорного кольору з сім картою номера абонента НОМЕР_5 ;

8) флешкарта «Transfer» 4GB чорного кольору;

9) записник синього кольору з чорновими записами;

10) ноутбук «TOSHIBA» s/n 5B310626W;

11) грошові кошти у вигляді доларів США в сумі 1 000 доларів США, наступними номіналами серією та номерами: KB14430447I, AB46974538D, FB80120172C, AB23040966I, HB07508317H, KB46046352Q, KF12986089A, KD79972469A, HE53950767B, HF70847536E.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про повернення прокурору клопотання про накладення арешту на майно.

Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволені клопотання про арешт майна в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час розгляду клопотання у суді прокурор не надав рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, оскільки витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.
Вказує, що слідчий суддя не мотивував відповідність ознакам речових доказів банківських карток «ПриватБанк» з № НОМЕР_2 , «Монобанк» з № НОМЕР_1 , оскільки банківська картка виконує функцію лише платіжного інструменту, який дає можливість управління відповідним картковим рахунком та не може бути предметом конфіскації та не представляє ніякої цінності як об`єкт майна.
Зазначає, щогрошові кошти в сумі 8700 доларів США, які були вилучені під час обшуку належать ОСОБА_11 , що підтверджується податковими деклараціями Єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_12 за 2019 та 2020 роки. Крім того, згідно виписки з банківського рахунку за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року ОСОБА_12 отримала на свій рахунок грошові кошти у сумі 480128 грн. 00 коп., що надає ОСОБА_12 беззаперечно накопичувати валюту шляхом її купівлі. Протягом 2019-2021 років ОСОБА_12 та ОСОБА_8 мешкали разом у цивільному шлюбі, вели спільний побут, але фінансові ресурси були роздільними. Тобто, вилучені грошові кошти, які вилучені під час обшуку є приватною власністю ОСОБА_12 та не можуть бути арештовані.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_8 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що для складання вмотивованої апеляційної скарги необхідно було отримати повний текст судового рішення
Колегія суддів доводи представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнає поважними та вважає за необхідне поновити цей строк.
З матеріалів провадження встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000133 від 17.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

17.06.2021 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду від 28.05.2021 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно відповідно до переліку в протоколі про обшук та клопотання слідчого про арешт майна.

Постановою слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві від 17.06.2021 року вилучене майно визнано речовими доказами.

17.06.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.368 КК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України, у випадку передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти та мобільні телефони з метою забезпечення їх конфіскації то колегія судді погоджується з висновком слідчого судді, що надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_8 майно з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання.

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, для перевірки апеляційним судом доцільності застосування такої правової підстави для арешту майна, як його можлива конфіскація, обов`язковими умовами є обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , а також можливість застосування конфіскації майна як додаткового покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні та вручена у належний спосіб підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19).

При цьому, статус підозрюваного особа набуває з моменту вручення їй повідомлення про підозру у належний спосіб.

17.06.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.368 КК України. Отже, він набув статус підозрюваного у кримінальному провадженні.

Надані суду матеріали є достатніми для встановлення ймовірності причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини вказує на обґрунтованість підозри.

Підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та строк до трьох років з конфіскацією майна.

Зважаючи на наведене, слідчий суддя правомірно врахував правову підставу для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , що передбачена п.3 ч.2 ст.170 КПК України, - забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Доводи апелянта про те, що вилучені грошові кошти у сумі 8700 доларів США, які були вилучені під час обшуку належать ОСОБА_11 є необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано будь яких доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 однією сім`єю та належності їй вилучених грошових коштів або факту передачі ОСОБА_8 грошових коштів у зазначеній сумі. Крім того, під час проведення обшуку в присутності ОСОБА_8 ним в протоколі обшуку не було зазначено про належність грошових коштів будь-якій іншій особі.

Твердження представника власника майна про те, що квартиру в якій було проведено обшук винаймала ОСОБА_11 , а тому вилучені кошти належать їй є необґрунтованими та такими, що не підтверджені доказами, оскільки ані власником майна, ані його представником договір оренди квартири АДРЕСА_2 суду не було надано.

Із вищенаведених підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді на момент її постановлення відповідала фактичним обставинам справи та доказам, наданим стороною обвинувачення на обґрунтування клопотання про арешт майна, а тому є цілком законною та обґрунтованою.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільні телефони, ноутбук, флешкарту, записник та банківські картки, колегія суддів зазначає, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав щодо задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність відомостей, щодо необхідності забезпечення кримінального провадження, що розслідується за ч.3 ст.368 КК України, а тому з метою збереження речових доказів, вважав за необхідне накласти арешт на майно, а саме на мобільні телефони, ноутбук, флешкарту, записник та банківські картки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини та стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого, що вилучені мобільні телефони ОСОБА_8 можуть містити відомості, щодо його телефонних з`єднань із заявником ОСОБА_13 , повідомлень тощо, що можуть свідчити про його протиправну діяльність та попередню змову з іншим підозрюваним або іншими особами. Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину який внесений до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язаний з попередньою кваліфікацією дій, який може в подальшому уточнюватись. Також, в межах досудового розслідування можуть бути виявленими нові епізоди протиправної діяльності певних фізичних осіб.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що банківські картки не можуть бути предметом конфіскації та не представляють ніякої цінності як об`єкт майна, оскільки вилучені банківські картки є речовими доказами і можуть свідчити про грошові перекази ОСОБА_8 від інших осіб, що можуть бути причетними до вчинення злочину, а також підтвердити надходження неправомірної вигоди ОСОБА_8 від інших осіб.

Крім того, колегія суддів, зазначає, що накладення арешту на банківські картки не становить надмірного тягарю для власників карток та не перешкоджає реалізації їх прав, оскільки арешт накладається лише на банківські картки, як окремі речі а не на банківські рахунки та власники не позбавлені права звернутись до банку для отримання нової картки для обслуговування банківського рахунку.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією. ОСОБА_8 оголошено підозру у кримінальному провадженні за ч.3. ст.368 КК України і вилучене майно з високою вірогідністю пов`язує особу підозрюваного з фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановлюються.

Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування мобільний телефон, флешкарта, записник та банківські картки можуть бути повернутий власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Таким чином, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.1,2,3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно відповідно до переліку в протоколі обшуку, оскільки воно, відповідає критеріям ст.98 КПК України та постановою слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві від 17.06.2021 року визнано речовими доказами та на час апеляційного розгляду постанова не скасована.

Тому твердження апелянта про те, що в матеріалах справи немає даних, які б давали підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, в тому числі і банківські картки, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отже, вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що повноваження прокурора ОСОБА_14 , який погодив клопотання про арешт майна та приймав участь у справі у суді першої інстанції не підтверджені належними доказами є необґрунтованими та спростовуються копією постанови заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_15 від 18.03.2021 року про призначення групи прокурорів відповідно до якої прокурор ОСОБА_16 входить до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000133 від 17.03.2021 року.
Твердження представника власника майна про невідповідність деяких номерів, яких саме він не зміг пояснити в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, грошових купюр зазначених в протоколі обшуку та в клопотанні слідчого про арешт майна та ухвалі слідчого судді не спростовує висновків ухвали слідчого судді, оскільки на цьому етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати вказані питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та пред`явлення підозри. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чимістить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, як пояснив представник власника майна в судовому засіданні суду апеляційної інстанції він не звертався з клопотанням про виправлення описки, а тому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити сторонам кримінального провадження про можливість вирішення цього питання шляхом звернення до суду першої інстанції з клопотання про виправлення описки, якщо буде встановлено невідповідність номерів грошових купюр.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.
Колегія суддів також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовий, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, належить роз`яснити, що у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Поновити представнику власника майна ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року.

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: