Справа № 442/6593/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/516/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Ластівки, Львівської області, зареєстрованого в с. Ластівки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 115 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
апеляційні скарги прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

в с т а н о в и в:
вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 118 КК України та призначено йому покарання у виді 2 роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з 12 год. 50 хв. 24 червня 2019 року
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 24 червня 2019 року приблизно о 01 год. 30 хв. перебуваючи на відстані близько 30-40 метрів від автобусної зупинки по вул. Центральній в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області повертаючись додому, зазнав нападу групи осіб в складі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на грунті особистих неприязних відносин з останнім, захищаючи свої охоронювані законом права та інтереси перевищив межі необхідної оборони та умисно заподіяв ножем один удар ОСОБА_11 в життєво важливий орган височну ділянку голови зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черепа з локалізацією рани в лівій скронево-виличній ділянці з ушкодженням по ходу раневого каналу лівої виличної дуги, лівого скроневого м`язу, основи черепа в лівій середній черепній ямці, мозкових оболонок з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій середній та задній черепних ямках , в підпавутинний простір на основі головного мозку, з ушкодженням речовини головного мозку із формуванням внутрішньо мозкового крововиливу в лівій скроневій частці із проривом крові в шлуночкову систему, ушкодженням речовини базальних вузлів, що мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення,що призвело до смерті ОСОБА_11 близько 07 години 27 червня 2019 року у КНП «Дрогобицька міська лікарня№1» Дрогобицької міської ради та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.
Не погоджуючись з даним вироком прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційні скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 11 років позбавлення волі.
Прокурор вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, наголошує на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та не відобразив їх у вироку, відповідно не надавши їм оцінки, а саме не врахував покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вказали, що саме ОСОБА_6 покликав ОСОБА_12 . Також суд не надав оцінки показам працівникам поліції ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які прибули на виклик ОСОБА_6 , який вказував, що на нього напали невідомі особи та викрали мобільний телефон, проте за факт нанесення удару ножем нічого не розповідав, а навпаки заперечив свою участь та наявність у нього ножа і нанесення удару ножем потерпілому. На ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не було.
Прокурор свої вимоги мотивує тим, що судом не враховано належно покази свідків, зокрема ОСОБА_12 , дані в судовому засіданні в співставленні з висновком експертів щодо можливості тримання ножа та нанесенні ним ран людині та іншими матеріалами справи, дослідженими безпосередньо в суді.
Крім того, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційні скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину передбаченого ст. 118 КК України, на підставі п. 5 ст. 36 КК України.
Адвокат покликається на те, що підозра оголошена ОСОБА_6 є надуманою та необґрунтованою. ОСОБА_6 , з часу досудового розслідування і до винесення судом вироку, свою причетність до злочину визнавав, однак не погоджувався з оголошеною йому підозрою, оскільки свої дії пояснював самообороною. Покази ОСОБА_6 не змінював та зазначав, що захищав себе, поліцію викликав саме він. Місця злочину не залишав. Удар потерпілому був нанесений в темну пору доби, хаотично, це вбачається з відеозапису слідчого експерименту оглянутому в судовому засіданні.
Адвокат свої вимоги мотивує тим, що у справі є висновки експертів щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , які є в причинно - наслідковому зв`язку з діями нападників потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 . Тобто дії ОСОБА_6 були вчинені в умовах необхідної оборони. У суді першої інстанції не було доведено умислу в діях ОСОБА_6 , а останній будучи кілька разів повалений на землю і попередивши, що має ніж, змушений був оборонятися. Його слова нападників, які були більшого зросту та статури, а також перебували в стані алкогольного сп`яніння, ці слова тільки розізлили.
Адвокат наголошує, що у вироку, після перекваліфікації злочину з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України описано дії ОСОБА_6 саме як необхідна оборона.
Разом з тим, згідно з ч.5 ст. 36 КК України незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту він нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
Тобто, закон передбачає винятки із загальних правил. У даному випадку був напад на ОСОБА_6 групою осіб.
На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_8 було подано заперечення в яких він зазначає. що апеляційна скарга прокурора є надуманою і такою що немає об`єктивних підстав для задоволення.
05 січня 2022 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Подане клопотання прокурор мотивує тим, що ухвалою Львівського апеляційного суду продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляд тримання під вартою до 16 січня 2022 року, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 118 КК України, в матеріалах справи наявні докази вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та наявні ризики передбачені ст. 178 КПК України.
Зазначає, що наявні докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отримані у встановленому КПК порядку, у разі визнання винуватим ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, йому загрожує позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, вік стан обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід пов`язаний із обмеженням волі.
Наголошує, що ризиками які дають підставу продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину з застосуванням насильства до потерпілого, ніде не працює, не одружений,може здійснювати вплив на свідків з метою зміни їх показів.
Також 11.01.2022 року на адресу суду від адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу в суді, в якому просить обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем проживання у с. Ластівка, Турківського району, Львівської області.
Подане клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 повністю відбув покарання за вироком суду першої інстанції, крім того наголошує, що він є невинний, що на нього напала група осіб у стані алкогольного сп`яніння, а судом обрано занадто суворий запобіжний захід.
Зазначає, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває матір ОСОБА_20 (1935 року народження), яка хворіє та потребує його догляду, останній засуджений вперше, за час перебування на волі характеризувався позитивно, умов утримання не порушував.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора та подане клопотання про продовження дії запобіжного заходу, заперечив доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та клопотання про зміну запобіжного заходу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою на 60 днів до 16 січня 2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Таким чином особі, відносно якої був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і відносно якої постановлено обвинувальний вирок, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, може бути залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд застосовує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Як вбачається з матеріалів справи та рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, йому загрожує покарання від 7 до 15 років, ніде не працює, неодружений, проживає у с. Старий Кропивник , Львівської області де було вчинено ним кримінальне правопорушення, також там проживають свідки даної події.
Ураховуючи особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, ризики, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до від 7 до 15 років, колегія суддів приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити раніше обраний запобіжний захід, строк якого спливає 16 січня 2022 року.
Доводи захисника, викладені у клопотанні про зміну запобіжного заходу, до уваги не беруться колегією суддів, оскільки такі стосуються обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, такі є предметом апеляційного розгляду та підлягають оцінці під час вирішення поданих апеляційних скарг, однак їм не може надаватись оцінка під час розгляду клопотання щодо зміни запобіжного заходу.
Щодо поданих апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Як визначено ст. 409 КПК України, підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Стаття 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом , а згідно із ч. 3 цієї ж норми закону обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як встановлює ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 , як доказ доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення брав до уваги покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
У вироку суд першої інстанції обмежився лише констатацією тієї обставини, що свідки вказали, що відбувся конфлікт ОСОБА_6 з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , проте не всі чітко розуміли, що відбулось між учасниками конфлікту, не відобразивши у вироку розбіжності, які викликають сумнів та перешкоджають наданню об`єктивної оцінки подіям, які мали місце 24.06. 2019 року. Судом першої інстанції не було усунено суперечностей в їх показаннях та уточнення відомих їм обставин, щоб дослідити у повному обсязі докази сторони обвинувачення.
Так, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не відобразив їх у вироку суду, відповідно не надавши їм оцінку.
Так, прокурор зазначає, що свідок ОСОБА_13 вказав, що коли він разом із хлопцями та дівчатами сидів на зупинці по дорозі пройшов ОСОБА_6 , відійшовши дальше та саме ОСОБА_6 покликав ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_14 вказав, що коли він разом із хлопцями та дівчатами сидів на зупинці по дорозі пройшов ОСОБА_6 , відійшовши дальше та саме ОСОБА_6 покликав ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_15 вказала, що коли вона разом із хлопцями та дівчатами сиділа на зупинці по дорозі пройшов ОСОБА_6 , відійшовши дальше та саме ОСОБА_6 покликав ОСОБА_12 .
Крім цього, прокурор зазначає, що суд не надав оцінки показам працівників Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказали, що коли прибули на виклик ОСОБА_6 вказував що на нього напали невідомі особи та викрали мобільний телефон, проте за факт нанесення удару ножем нічого не розповідав, а в подальшому після отримання інформації про підріз від чергового запитання про його відношення до цієї ситуації заперечив свою участь, наявність у нього ножа та нанесення удару ножем потерпілому. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_6 не було.
Також, суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_12 який вказав, що коли вони разом із хлопцями та дівчатами сиділи на зупинці по дорозі йшов ОСОБА_6 , відійшовши дальше саме ОСОБА_6 покликав його сказавши: «Діма ходи сюди». До цього дня, у нього та ОСОБА_11 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого виникали конфлікти.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував чому надав перевагу показам одних свідків над іншими, що в подальшому стало підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого із ч. 1 ст. 115 Кк України на ст. 118 КК України.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Як установлено судом першої інстанції у вироку, ОСОБА_6 зазнав суспільно небезпечного посягання, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з боку нападників, використав ніж, який тримав у руках, попередньо попереджаючи про те, що має при собі ніж і застосує його у випадку неприпинення нападу на нього. Такі висновки суд обґрунтував доказами, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду та отримали відповідну оцінку. Водночас прокурор під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду наголошував на тому, що ініціатором конфлікту був саме обвинувачений.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів прийнятого рішення про безпідставність доводів сторони захисту в частині застосування ч.5 ст.36 КК, належним чином свого рішення не обґрунтував, докладної відповіді на висловлену в суді першої інстанції позицію сторони захисту не надав.
За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу. Тому, виходячи із передбаченої п.16 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання вимог кримінального процесуального закону про дослідження доказів і повноти судового розгляду, ухвалений вирок, на підставі п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно усунути допущені порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити апеляційні доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними, дані твердження щодо того хто саме був ініціатором конфлікту не перевірено та залишено поза увагою судом першої інстанції при судовому слідстві, оцінці наявних доказів, перекваліфікації дій обвинуваченого та ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 за ст. 118 КК України.
До того ж, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29. 06. 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Проте, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався і всупереч положенням ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку лише перерахував докази, проте не зазначив, які саме фактичні дані, що містяться у цих доказах, підтверджують чи спростовують обставини, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, фактично не проаналізував ці докази і не оцінив сукупність доказів з точки зору їх достатності для визнання ОСОБА_6 винним та перекваліфікації його дій на ст. 118 КК України. Із вироку суду вбачається, що доводи, заявлені захисником ОСОБА_8 на захист ОСОБА_6 , суд у вироку належним чином не спростував.
Таким чином, на переконання колегії суддів, як убачається зі змісту вироку та матеріалів справи, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .
При цьому колегія суддів враховує, що неналежне обґрунтування щодо спростування тих чи інших доводів сторони обвинувачення та сторони захисту, є грубим порушенням ст. 6 Конвенції, практики ВСУ і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального закону незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.
ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16. 12. 1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).
Враховуючи зазначені обставини, дані обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості виправити перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, зокрема, потребують проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим.
За вказаних підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду та із перевіркою допущених судом першої інстанції порушень.
Згідно із ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Під час нового судового розгляду слід врахувати підстави, за яких скасовано оскаржуваний наразі вирок суду першої інстанції, а також необхідно зауважити на доводи сторони захисту та прокурора, та надати їм належної оцінки, і належно, повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідити всі докази у кримінальному провадженні як окремо, так і у сукупності, та, виходячи із достовірно встановлених обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 197, 331, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_7 - задоволити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ластівки, Турківського району, Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4