Провадження № 1-в/761/361/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року місто Київ
Суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 засудженого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», погоджене головою спостереженої комісії при Шевченківській районній в місті Києві Державній адміністрації про зміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, до засудження не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 14.12.2015 Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.263, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки,
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», погоджене головою спостереженої комісії при Шевченківській районній в місті Києві Державній адміністрації про зміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 14.12.2015 засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 253, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 25.01.2017. Початок строку відбування покарання 27.08.2018 , кінець строку відбування покарання 27.08.2024 та строку відбування покарання 27.08.2021.

Фактично, станом на 31.08.2021 засуджений ОСОБА_6 відбув більше призначеного судом строку покарання.

Відбуваючи покарання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе позитивно. Має 7 заохочень правами начальника слідчого ізолятора, стягнень не має. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. До праці ставиться завжди сумлінно.

Виконує законні вимоги адміністрації державної установи «Київський слідчий ізолятор». Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом побачень та передач.

З 28.08.2018 працевлаштований в господарчу обслугу на посаду підсобного робітника, з 21.10.2020переведений на посаду робітника їдальні-кухні. До виконання обов`язків ставиться сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою.

Вину у вчиненому злочині визнав повністю.

На заходи виховного та профілактичного характеру реагує вірно. Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», та «Правова освіта».

Розглянувши особову справу та інші характеризуючі матеріали, керуючись ст.82 КК України, ст. 537 ч.1 п.3, ст.539 ч.2 п.1 КПК України (в редакції 2012 року) адміністрація державної установи «Київський слідчий ізолятор» та спостережена комісія при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації клопочуть перед Шевченківським районним судом міста Києва про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_6 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 подане клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. При цьому подав письмове клопотання про задоволення клопотання про зміну відбування більш м`яким покаранням, у вигляді виправних робіт.

Представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити, не конкретизуючи на яке саме покарання доцільно замінити призначене ОСОБА_6 до відбуття покарання.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на його безпідставність. На думку прокурора, дане клопотання подано передчасно, оскільки заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбування засудженим двох третин строку покарання, призначеного судом за порушення правил безпеки дорожнього руху. Крім того, наразі засуджений не сплатив визначену до відшкодування за вироком суму завданої шкоди, зауважив, що у клопотання не конкретизовано в частині, на яке саме покарання необхідно замінити.

ОСОБА_6 підтримав клопотання та просив задовольнити, при цьому повідомив, що він четвертий рік відбуває покарання, щодо визнання вини, зазначив, що не визнавав наслідків, які настали для потерпілої у вигляді смерті, внаслідок ДТП, наразі ним відшкодовується шкода, завдана ДТП, він працює в умовах КСІ.

Заслухавши позицію захисника, представника ДУ «Київський слідчий ізолятор», засудженого, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали клопотання та наявні у розпорядженні матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку.

Так, згідно ст. 82 КК України: особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і неповинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_6 був засуджений 25.01.2017 Деснянським районним судом м. Києва за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Вирок набрав законної сили 25.01.2017 року.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин.

Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_6 скоїв необережний злочин.

Відповідно, як де юре, так і де факто засуджений ОСОБА_6 підпадає під положення п.1 ч.4 ст.82 КК України, так як станом на день слухання справи - 01.12.2021 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання.

Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 82 КК України, то такі є в наявності.

Що ж стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які необхідні для застосування положень ст. 82 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.

Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою за весь період відбування покарання в повній мірі не довів свого виправлення та перевиховання.

Встановлюючи ці підстави застосування ст. 82 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному.

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_6 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 82 КК України, яка є пільгою для засудженого, який має її отримати, в діях засудженого ОСОБА_6 повинна бути системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень, є не правом, а обов`язком засудженого.

Суд відноситься критично до висновку комісії установи щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання мав позитивну характеристику за місцем відбування покарання, та став на шлях виправлення та перевиховання та заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.

Щодо відсутності діючих стягнень, (взагалі не притягувався до дисциплінарної відповідальності, чи дисциплінарні стягнення зняті чи погашені в установленому законом порядку), то така обставина сама по собі не може сама по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та не відповідають положенням ст. 9 КВК України.

Суд приходить до висновку що просте визнання однією фразою, - вину визнаю, - не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, зокрема, - у систематичному отриманні заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, відшкодування шкоди потерпілій стороні, тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_6 в судовому засідання повідомив, що він не погоджувався з наслідками, що спричинили смерть потерпілої.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_6 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку під час відбування покарання в період, який передує можливості застосування пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 82 К України, зокрема, ОСОБА_6 , - в даному випадку, так як така правослухняна поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на весь період відбування покарання, а не на короткий проміжок часу, що передує застосуванню пільги.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_6 до скоєного злочину, його наслідків.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку Деснянського районного суду м. Києва, потерпіла сторона наполягала на призначенні засудженому суворого покарання.

Так, суд особливо звертає увагу на ту обставину, що подія злочину, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_6 відбулася 16.07.2014 року.

Вирок винесено 14.12.2015 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2015 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 45306 грн. 75 коп., моральну шкоду в розмірі 145 384 грн.

Однак, суду не надані дані щодо виплат потерпілій в повному обсязі матеріальної та моральної шкоди, хоча, як видно з вироку, - засуджений під вартою не перебував, більше того, щодо нього не було обрано будь якого запобіжного заходу, а тому суд вважає, що засуджений, перебуваючи на волі під час досудового розслідування та під час судового слухання справи не мав об`єктивних (непереборних) обставин, які б перешкоджали йому відшкодовувати шкоду потерпілій.

Суд вважає, що саме на протязі початкового періоду після смерті потерпілої ОСОБА_8 її мати, - потерпіла ОСОБА_7 мала потребу у коштах.

Очевидно, що в діях засудженого міститься аналогія, причому, - негативна аналогія, яка полягає в тому, що засуджений лише вчиняє дії, які спрямовані на уникнення ним відбування покарання у виді позбавлення волі, - без щирого, дієвого каяття, ознак розкаювання у вчиненому злочині.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, напроти, ОСОБА_6 не виявив ознаки щирого каяття та визнання вини в судовому засіданні, оскільки повідомив, що він не погоджується з наслідками вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме смерті потерпілої.

В той же час, як вбачається з обставин, які вказані в мотивувальній частини вироку ОСОБА_6 не визнавав себе винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263, оскільки вважав, що вилучені патрони не є бойовими, а також повідомляв, що він не перевищував швидкість руху та рухався на автомобілі зі швидкістю не більше 60 км/год, однак його покази спростовуються показами свідків.

Відповідно, суд вважає, що об`єктивно дії засудженого ОСОБА_6 свідчать про невизнання ним вини, про просте намагання засудженого уникнути покарання у виді позбавлення волі, - без щирого, людського каяття, щирого визнання вини та ставлення на шлях виправлення та перевиховання.

Невизнання ж вини апріорі виключає застосування пільги, яке передбачена ст. 82 КК України;

Відповідно, суд вважає, що: застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким на даному етапі відбування покарання, - є не співрозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання;

Суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації сізо про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та перевиховання.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_6 пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом більш м`яким покаранням.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, а тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо заміни засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»

Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст.82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_6 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 6, 9 КВК України, ст. ст. 12, 25, 82 КК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», погоджене головою спостереженої комісії при Шевченківській районній в місті Києві Державній адміністрації про зміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1