ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 635/739/18 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/3082/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю та обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з участю їхнього захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами захисника обвинувачених на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 31.08.2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою до 29.10 .2021 року.

В обґрунтовування прийнятого рішення, суд першої інстанції встановив, що наявні ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та відсутні підстави для зміни вказаного запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з оскаржуваним рішенням , захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та застосувати до обвинувачених запобіжний захід в у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі щодо ОСОБА_7 захисник вказав, що прокурор в своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою не вказав обставин, які б підтверджували наявність ризиків та матеріали які б підтвердили такі обставини.

Заперечуючи щодо обґрунтованості підозри , обвинувачення , а також тяжкості обвинувачення, вважає що дії ОСОБА_7 органами досудового слідства були не вірно кваліфіковані за п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Вказує, що на час винесення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції були дослідженні письмові докази та майже всі матеріали НСРД, які були проведені в іншій справі, що на думку захисника перше за все свідчить про недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Тому вважає, що ризики, які були підставами для продовження строку тримання під вартою були надумані прокурором.

На спростування оскаржуваної ухвали стосовно ОСОБА_6 , захисник заперечує щодо обґрунтованості підозри, обвинувачення, а також тяжкості обвинувачення, що на його думку свідчить про те, що дії останнього органами досудового слідства були не вірно кваліфіковані за ч.3 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України, а тому протягом трьох років незаконно утримується під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, позицію захисника та обвинувачених, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
Так, в апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 посилається на недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення, судом першої інстанції взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останніми кримінальних правопорушень те, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово вчиняв злочини, за які був засуджений і знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого групою осіб в період відбування покарання у місцях позбавлення волі, а також те, що ОСОБА_7 не має законних джерел існування, наявність в суді першої інстанції інших кримінальних проваджень, два обвинувальні вироки, а також порушення ним обов`язків в період застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченим відомі адреси мешкання свідків, що підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Правильність висновків суду першої інстанції щодо продовження існування вказаних ризиків, є обґрунтованим з огляду на пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якого вбачається, що ОСОБА_6 діяв з метою організації вбивства, при цьому перебував в місцях позбавлення волі, а також ОСОБА_7 який став у змову з ОСОБА_6 та був виконавцем вчинення злочину та безпосередньо наносив удари потерпілому ОСОБА_10 , які були скеровані під час телефонної розмови з ОСОБА_6 .

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , передбачене ч.3 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_7 , передбачені п.12 ч.2 ст.115 КК України, , а саме вчинення останніми особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері проти життя та здоров`я людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що становить загрозу суспільству та свідчить про особливий цинізм їх вчинення, колегії суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який підлягає захисту.
За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та не спростовані доводами апеляційної скарги.
Що стосується доводів апеляційних скарг про не доведення вини обвинувачених, обґрунтованість підозри, а також щодо кваліфікації їх дій, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі обставини не є предметом розгляду в апеляційному суді під час перевірки рішень суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, у звязку з чим позбавлений можливості досліджувати докази щодо встановлення чи спростування вини обвинувачених.
Що стосується доводів захисника про значний час тримання обвинувачених під вартою, слід зазначити, що відповідно до конкретних обставин справи, в цьому кримінальному провадженні встановлено реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника обвинувачених.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.10..2021 року, включно, щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідком, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4