ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/925/21 Номер провадження 11-кп/814/370/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Полтавської РДА Полтавської області ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки протягом всього періоду відбування покарання його поведінка не була сумлінною та стабільною.
В апеляційній скарзі захисник просить задовольнити подання та звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.
При цьому зазначає, що він відбув більше половини строку покарання, призначеного за вчинення необережного тяжкого злочину, та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки позитивно характеризується, має шість заохочень, працевлаштований, добровільно виконує роботи по благоустрою установи виконання покарань.
Крім того, у взаємовідносинах з іншими засудженими та персоналом установи ОСОБА_7 не конфліктний та ввічливий, дбайливо ставиться до майна, виконує законні вимоги персоналу, вину визнає, а міру покарання вважає справедливою.
Звертає увагу, що накладене на ОСОБА_7 стягнення було погашене, після чого засуджений правопорушень не вчиняв, достроково погасив заборгованість за виконавчим документом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги захисника, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 81 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який безпосередньо дослідив та оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Згідно з характеристикою, затвердженою начальником виправної колонії ОСОБА_9 , за період відбування покарання в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» ОСОБА_7 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 28 травня 2019 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Машівська виправна колонія (№9)».
Дійсно, як слушно зауважує захисник, засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони, працевлаштований робітником рослинництва, добровільно залучається до робіт з благоустрою колонії, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Разом з тим, заохочення до ОСОБА_7 були застосовані, починаючи лише з 14 квітня 2020 року, тобто після виникнення права на умовно-дострокове звільнення від покарання.
Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що 21 квітня 2020 року засуджений був поміщений до ДІЗО на 7 діб за вживання на території установи спиртних напоїв. Хоча вказане стягнення вже погашене та після нього засуджений заохочувався 2 рази, колегія суддів приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 є нестабільною.
Наведені обставини свідчать, що у його поведінці дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами п.1 ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення ОСОБА_7 .
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4