УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,

про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно у кримінальному провадженні №0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.199 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_4 про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно у кримінальному провадженні №0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.199 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києвіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 13.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 199 КК України.

Так, 11.11.2021, під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 199 КК України проведено обшук останнього, під час якого вилучено наступне майно:
-грошові кошти купюрами 500 гривень у кількості 5 шт. серії МВ3608398, ЛВ 1646087, ФЗ 7639351, БН 6881211, купюрами по 200 грн., у кількості 2 шт. серії КС 0408110, АД 8708088, купюрами номіналом 50 гривень у кількості 1 шт., серії СЕ 0215304- поміщені до спецпакету № KIV 1101279;
-2 чеки «Приватбанку» від 11.11.2021- поміщені до спецпакету № KIV 1101278.
Постановою слідчого від 11 листопада 2021 року вилучене майно визнано речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України.
На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні №0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2021.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовільнити з підстав у ньому наведених.
Так, наразі виникла необхідність у застосуванні з метою досягнення дієвості кримінального провадження, заходу забезпечення провадження у вигляді арешту майна.
Враховуючи та узагальнюючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку 11листопада 2021 року.
Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
Так, Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києвіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 13.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 199 КК України.

Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно необхідно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Також, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить слідчий.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт нерухомого майна, з метою уникнення можливості його пошкодження, псування, знищення та забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, тимчасово вилученого 11 листопада 2021 року під час проведення обшуку, а саме:
-грошові кошти купюрами 500 гривень у кількості 5 шт. серії МВ3608398, ЛВ 1646087, ФЗ 7639351, БН 6881211, купюрами по 200 грн., у кількості 2 шт. серії КС 0408110, АД 8708088, купюрами номіналом 50 гривень у кількості 1 шт., серії СЕ 0215304- поміщені до спецпакету № KIV 1101279;
-2 чеки «Приватбанку» від 11.11.2021- поміщені до спецпакету № KIV 1101278.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно у кримінальному провадженні №0000014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст.199 КК України, - задовольнити.
Накласти арешт на вилучені речі під час обшуку 11 листопада 2021 року обшуку затриманого в порядку ст.208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 199 КК України, а саме:
-грошові кошти купюрами 500 гривень у кількості 5 шт. серії МВ3608398, ЛВ 1646087, ФЗ 7639351, БН 6881211, купюрами по 200 грн., у кількості 2 шт. серії КС 0408110, АД 8708088, купюрами номіналом 50 гривень у кількості 1 шт., серії СЕ 0215304- поміщені до спецпакету № KIV 1101279;
-2 чеки «Приватбанку» від 11.11.2021- поміщені до спецпакету № KIV 1101278.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1