Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/1033/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30. 09. 2020.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючий, одружений, на утриманні перебуває одна малолітня дитина, колишній військовослужбовець відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік та покладено відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану йому кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 150 892 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 49 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) грн. На користь ОСОБА_9 завдану йому кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 22 735 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять п`ять) грн., та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Речовий доказ автомобіль марки ВАЗ 2108, р.н.з. НОМЕР_1 повернуто законному володільцю - ОСОБА_6 .

Речовий доказ автомобіль марки «Fiat Doblo» р.н.з. НОМЕР_2 повернуто ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному проваджені - вартість проведених експертиз у сумі 3003 (три тисячі три) грн.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

15. 10. 2017 близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки ВАЗ 2108, р.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по автомобільній дорозі М06 сполученням Київ-Чоп у напрямку м. Мукачево, на околиці с. Глибоке Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 240 м. від знаку 799 км., не переконавшись у безпечності руху та не створенні перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши перевагу водію зустрічного напрямку руху на дорозі із двостороннім рухом (по одній смузі для руху в кожному напрямку), виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Fiat Doblo» р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 та пасажиром вказаного автомобіля ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п. п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 127 від 18. 06. 2018 з технічної точки зору причиною виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15. 10. 2017 стали дії водія автомобіля марки ВАЗ 2108, р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані від автомобіля марки «Fiat Doblo» р.н.з. НОМЕР_2 , на якій його водій громадянин ОСОБА_8 вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місяця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Згідно висновку судовомедичної експертизи №962 від 05. 02. 2018, а також даних виписки з медичної документації ортопедичного відділення ЗОКЛ ім. Новака, виданої на ім`я ОСОБА_8 , під час госпіталізації були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-морзкова травма, струс головного мозку з явищами стійкого цефалічного та м`язово-тонічного компоненту, посттравматичний розрив м/д на рівні L4-5,L5-S1 з компресією L4 корінця справа, закритий крайовий перелом медіального над виростка правої стегнової кістки, множинні садна обличчя та кінцівок, обширна гематома медіальної поверхні правого плеча.

Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно, могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15. 10. 2017 та по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17. 01. 1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які характерні і найчастіше виникають у водія автомобільного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди (при зіткненні двох автомобілів).

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи №961 від 05. 02. 2018 встановлено, що при судово-медичному освідуванні пасажира автомобіля марки «Fiat Doblo» р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 , а також даних виписки з медичної документації хірургічного відділення Ужгородської центральної міської клінічної лікарні, на момент поступлення на стаціонарне лікування у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ЗТГК, тупа травма живота, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки, ЗХСТ, забій-дисторзія паравертибральних м`язів нижньогрудного відділів хребта, забійна гематома правого коліна.

Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, яка малі місце 15. 10. 2017 та по своєму

-3-

характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17. 01. 1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляцій скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30. 09. 2020 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що даний вирок постановлено з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, а тому такий є необґрунтованим і незаконним, підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду. Захисник ставить під сумнів висновок судової автотехнічної експертизи №127 від 18. 07. 2018 з підстав порушення вимог ч. 1 та 3 ст. 101, ч. 2 ст. 102 КПК України. Вказує на те, що у своєму висновку експерт посилається на ряд документів на підставі, яких проведено експертне дослідження, в той же час у супровідному листі ці документи не зазначені, що викликає сумніви щодо законності їх отримання. Окрім того, суперечливим є висновок і в частині зазначення взаємного розташування автомобілів у момент їх зіткнення. Також, експерт не встановив в який момент водій ОСОБА_6 мав можливість вжити необхідних заходів для уникнення ДТП. На його думку, в момент виникнення небезпеки для руху ОСОБА_6 не мав технічної можливості шляхом застосування екстреного гальмування зупинитися до лінії руху перешкоди та знаходився в аварійній обстановці. Просить врахувати, що суд першої інстанції при розгляді справи не дослідив вказаний висновок експерта, а лише оголосив такий. Зазначає, що стороною захисту в порядку ст. 93 КПК України було проведено огляд ділянки дороги, де сталася ДТП, за наслідками якого проведено незалежне експертне дослідженням від 02. 09. 2019, яке провів судовий експерт ОСОБА_12 та відповідно до якого встановлено, що причиною ДТП стали порушенням ПДР України саме водієм ОСОБА_8 , який при дотриманні вимог ПДР України мав технічну можливість зробити маневр поперечного зміщення вправо на 2,1 м, тобто мав технічну можливість в момент виникнення небезпеки для руху його автомобіля зупинити його шляхом екстреного гальмування. З наведених підстав стороною захисту було заявлено клопотання про призначення повторної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи, однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання, при цьому мотиви прийнятого судом рішення стороні захисту не відомі, оскільки при винесенні відповідної ухвали було оголошено лише вступну та резолютивну її частини. Окрім того, судом не досліджувався та не оголошувався висновок експерта №062, проведений за ініціативи сторони захисту, що вказує на істотне порушення кримінального процесуального закону. Також, суд формально віднісся до дослідження доказів зібраних у порядку ст. 93 КПК України, при цьому безпідставно визнав їх не належними. З цього приводу просить врахувати, що до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України захист не мав можливості здійснити огляд місця ДТП, а відповідно і забезпечити проведення незалежного експертного дослідження. Вказує і на те, що огляд місця ДТП було проведено за умов коли дорожня обстановка максимально відповідала тій, яка була на час ДТП. Посилається також на ч. 3 ст. 93 КПК України та ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до яких адвокат вправі збирати докази та заявляти клопотання про їх дослідження судом. Стороною захисту заявлялось клопотання про визнання недопустимими доказами протоколів слідчого експерименту від 20. 04. 2020 проведених за участі потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки в

-4-

них не зафіксовані покази потерпілих з приводу обставин ДТП, не зазначені їхні дії та роль кожного на місці ДТП під час проведення слідчого експерименту, не зазначено ким та у який спосіб здійснювалось вимірювання. Ці обставини знайшли своє підтвердження під час допиту потерпілих. Зазначає, що дані про результати слідчого експерименту мають бути відображені у відповідному протоколі, а не виключно у схемі, про, що вказано у протоколі слідчого експерименту, оскільки така є лише додатком до протоколу. Звертає увагу на те, що при проведенні слідчого експерименту нібито був присутній експерт ОСОБА_13 , однак при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження стороною захисту було виявлено відсутність підписів експерта в обох протоколах, і такі з`явилися лише під час розгляду справи судом. При апеляційному розгляді захист просить також врахувати висновки викладені у постанові Кримінального касаційного суду у складі Верховного суду №585/8/16-к від 05. 04. 2018. Захисник також звертає увагу, на порушення допущені під час розгляду цивільного позову потерпілих, оскільки до позовної заяви було долучено належним чином не засвідчені копії документів, що суперечить вимогам ст. 175 ЦПК України. ОСОБА_6 не було вручено копії позовної заяви з додатками. Вказує також, що до участі у всіх судових засіданнях не було залучено третю особу МТСБУ, у присутності представника МТСБУ було проведено лише одне судове засідання в режимі відеоконференції. Між тим, лише на останньому засіданні представник потерпілих адвокат ОСОБА_14 подав заяву про відмову від позову до МТСБУ. Захисник просить під час апеляційного розгляду дослідити надані стороною захисту докази, допитати експерта ОСОБА_12 та призначити повторну комплексну судову авто технічну та транспортно-трасологічну експертизу.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_5 вважає її безпідставною, а вирок суду щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим. Вказує, що при розгляді кримінального провадження суд надав правильну оцінку зібраним під час досудового розслідування доказам, обґрунтовано визнав недопустимими докази зібрані стороною захисту у порядку ст. 93 КПК України, та на підставі цього дійшов правильного висновку про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. На його думку, висновок експерта №062 від 09. 06. 2019, на який посилається сторона захисту не є належним доказом, оскільки проведений експертом виключно на підставі вихідних зібраних захисником. Вважає неправомірною вимогу захисника про допит в якості свідка експерта ОСОБА_12 , а доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколів слідчих експериментів безпідставними. Вказує, що судова автотехнічна експертиза проведена експертом ОСОБА_13 у встановленому законом порядку, підстав для визнання її недопустимою немає. Доступ до вказаної експертизи був наданий обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. 290 КПК України.

25. 08. 2021 в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 подав письмову заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданої заяви, думку прокурора, який залишив вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на розсуд суду, пояснення потерпілих та їх представника адвоката ОСОБА_10 , які не заперечили проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, але заперечили звільнення від відшкодування заподіяної шкоди, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

-5-

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19. 11. 2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26. 02. 2019 у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (15. 10. 2017), за яке передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років та останній відноситься до злочину невеликої тяжкості ( ст. 12 КК України). Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України не визнав та

-6-

не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

За змістом ст. ст. 284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08. 11. 2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. ч. 1 - 3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Щодо доводів заяви потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стосовно задоволення цивільного позову, апеляційний суд звертає увагу та таке.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення в частині заявленого потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню вказаного позову в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

-7-

Заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: