УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019 в рамках кримінального провадження №0000356 від 27.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, накладено арешт на земельну ділянку, що розташована в межах Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером :01:002:0215 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи доводи клопотання заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000356, а власник майна не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані його доводи.

Також заявник вказує, що спірне майно, не може відповідати критеріям визначеним в ст.98 КПК України - оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди і не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вважаючи накладений арешт необґрунтованим та не співрозмірним з потребами кримінального провадження, а у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені у клопотанні, просив скасувати арешт спірного майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду клопотання повідомлені належним чином та завчасно, причини неявки суду не повідомляли.

Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_3 , вивчивши матеріали клопотання а також матеріали які слугували підставою для накладення арешту, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019 задоволено клопотання прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000356 та накладено арешт на земельну ділянку, що розташована в межах Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером :01:002:0215 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, арешт на грошові кошти накладено на підставі ч.3 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

Як визначено в ухвалі слідчого судді арешт накладено з метою збереження речових доказів відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, оскільки спірне майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та постановою прокурора від 28.11.2019 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При цьому, чинним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Виходячи з положень наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які, на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

При цьому в наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалах відсутні будь-які дані щодо причетності ОСОБА_4 до кримінального провадження №0000356.

Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, ризиків, які стали підставою для арешту спірної земельної ділянки, що підтверджено представником власника майна в судовому засіданні та матеріалами доданими до клопотання.

Положеннями ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Щодо інших підстав для накладення арешту, то ст. 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Поряд з тим, адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000356, іншого протилежною стороною не доведено.

Отже, доводи заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтованими та заснованими на законі.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на викладене, а також на те, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, застосовується до спірного майна тривалий час, при цьому органом досудового розслідування на надано даних про пред`явлення підозри власнику такого майна, слідчий суддя доходить висновку, що подальше застосування накладеного арешту знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна, що свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 169, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на земельну ділянку, розташовану в межах Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з кадастровим номером :01:002:0215, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у кримінальному провадженні №0000356. Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 11.10.2021.

Слідчий суддя