Провадження № 1-кп/537/296/2021
Справа № 537/6122/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.12.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2021 року за №0000593, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :
24.11.2021 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебував поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 . Побачивши, що частина огорожі вказаного домоволодіння пошкоджена, а саме відсутня частина паркану, у ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища.

Тоді ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, проник через пошкоджену/відсутню частину паркану на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проник до приміщення сараю шляхом відкриття вхідних дверей, де таємно заволодів дитячим візком «AdamexMars», рожевого кольору, вартістю 849,66 грн., що належить ОСОБА_5 .

В подальшому ОСОБА_4 здійснив спробу залишити територію приватного домоволодіння з дитячим візком «AdamexMars», рожевого кольору, що належить ОСОБА_5 . Але на виході із домоволодіння ОСОБА_4 був зупинений з сусідом потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення до кінця таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до сховища, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_4 був затриманий сусідом потерпілої ОСОБА_6 при виході з території приватного домоволодіння, через що він був позбавлений реальної можливості розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

З огляду на наведене ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного із проникненням у сховище.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених в обвинувальному акті. Дав показання про те, що в 2021 році близько місяця тому о 15-16 год., точного часу не пам`ятає, він йшов по вулиці в м. Кременчук в районі Костроми, де побачив, що в одному із домоволодінь пошкоджений паркан біля калітки. У вказаному домоволодінні мешкала його знайома ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_4 , скориставшись пошкодженням в паркані, проник на територію домоволодіння, де також проник у сарай шляхом відкриття вхідних дверей. В сараї ОСОБА_4 взяв без дозволу власниці ОСОБА_7 дитячий візок та поніс його додому для дитини своєї співмешканки. Проте коли ОСОБА_4 виходив з домоволодіння ОСОБА_7 , його зупинив сусід, який викликав поліцію. ОСОБА_4 повернув дитячий візок власниці, щиро розкаявся у скоєному, просив не карати його суворо.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд при встановленні фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодилися потерпілий та обвинувачений, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Вина обвинуваченого підтверджується його особистими поясненнями в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає. А тому суд вважає вину обвинуваченого доведеною.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного із проникненням у сховище.

В ст.50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
В ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючі принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, розмір заподіяної шкоди, відсутність тяжких наслідків від злочину, потерпіла не просила суворо карати обвинуваченого.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має постійного місця роботи, а відповідно і легального джерела доходу. ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, проте проживає в іншому місці разом зі своєю співмешканкою, яка, з його слів, виховує дитину. Не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному та наркологічному диспансері. Суду не подані негативні характеристики обвинуваченого з місця його проживання.
ОСОБА_4 в силу ст.89 КК України раніше не судимий. Звільнявся від відбування покарання по закінченню іспитового строку
Зі змісту обвинувального акту, особистих пояснень обвинуваеного вбачається, що ОСОБА_4 має задовільний стан здоров`я.
Обставинами, які в силу ст.66 КК України пом`якшують покарання для ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю злочину.

Суд вважає, що визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення під тиском зібраних органом досудового розслідування доказів не є щирим каяттям.

Обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання для ОСОБА_4 відсутні.

З огляду на наведене, враховуючи положення ст.69-1 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції закону за вчинений ним злочин.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, думку прокурора, який просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк, суд вважає за необхідне на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення з випробуванням на іспитовий строк з покладанням обов`язків, визначених п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Питання про речові докази у справі вирішити з дотриманням положень ст.100, ст.174 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, стягнути зі ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 2059,44 грн.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід. Прокурор в дебатах просив не обирати щодо обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили за відсутності ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, відповідно до п.1, п.2 ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст.76 КК України поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 44 коп.

Відповідно до ст.174 КПК України, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.11.2021 року у справі №537/6004/21, провадження №1-кс/537/793/2021, на дитячий візок «AdamexMars», рожевого кольору.

Речові докази: дитячий візок «AdamexMars», рожевого кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , повернути власнику ОСОБА_5

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1