Справа № 345/4382/21
Провадження № 11-кп/4808/75/22
Категорія ст. 125 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000340 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду від 9.11.2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засуджено за ст. 125 ч.2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Цивільний позов задоволено частково, стягнено з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_10 1111 грн. матеріальної шкоди та 8 000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За вироком суду 11.08.2021 ОСОБА_8 близько 21.00 години в АДРЕСА_1 на грунті неприязні наніс ОСОБА_10 декілька ударів обома руками в ділянку обличчя та голови, внаслідок чого спричинив потерпілому умисні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним.

Судом безпідставно визнано за пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття обвинуваченого. В судовому засідання обвинувачений стверджував, що наніс йому три удари, але він наніс багато ударів. Крім цього, він не просив в нього вибачення, поводив себе байдуже, свою вину визнав тільки для пом`якшення покарання, тому така поведінка не свідчить про його щире каяття. Судом не враховано його позицію щодо суворого покарання. Також, не взята до уваги суспільна небезпека кримінального правопорушення, при нанесенні тілесних ушкоджень обвинуваченим, могла коштувати життя потерпілому. Переконує, що моральне відшкодування, яке присудив суд, є надто заниженим, при цьому не враховано, що він був змушений змінити свій звичний спосіб життя, не зміг поїхати на роботу закордон, це було джерелом його існування. Обвинувачений не сплатив йому жодного відшкодування. В частині матеріальної шкоди, рішення суду не оспорює.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 125 ч. 2 КК України у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі. Стягнути з ОСОБА_8 , згідно заявленого позову 30 000 грн. моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу. Стверджує, що підзахисний ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та запропонував потерпілому добровільно відшкодувати заподіяні збитки, але потерпілий відмовився. Надуманим є і те, що суд не врахував позиції потерпілого щодо призначення обвинуваченому суворого покарання. Необґрунтованими є вимоги потерпілого про скасування вироку в частині стягнення моральної шкоди, адже відшкодування моральних збитків в розмірі 8000 гривень відповідає характеру вчиненого діяння, а також фізичним та душевним стражданням потерпілого. На даний час, обвинувачений ОСОБА_8 перерахував поштовим переказом потерпілому ОСОБА_10 відшкодування матеріальної шкоди 1111 грн. та 6000 грн. моральної шкоди. Просить апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

В апеляційній інстанції:

-потерпілий ОСОБА_10 та його представник підтримали подану апеляцію, просять задовольнити її вимоги в повному обсязі;

-обвинувачений та його захисник вважають апеляцію потерпілого безпідставною, просять залишити її без задоволення;

-прокурор підтримав апеляцію потерпілого в частині збільшення морального відшкодування, в решті просить вирок залишити без змін.

З`ясувавши обставини провадження, перевіривши й проаналізувавши апеляційні доводи потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статей 50 ККУ, ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, а покарання законним й справедливим.

Оскаржений вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає цим вимогам закону в частині його покарання та вирішення цивільного позову.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 за ст. 125 ч. 2 КК України в апеляції не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Апеляційні доводи апелянта про м`якість покарання обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке передбачене в санкції ст. 125 ч.2 ККУ.

При цьому суд першої інстанції врахував всі обставини та дані про особу винного, зокрема, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу винного і обставини справи. До обставин, які пом`якшують покарання, суд обґрунтовано відніс повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття у вчиненому. Крім того, суд взяв до уваги його вік, стан здоров`я, а також те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей? хвору дружину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду справи відшкодував потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1111 грн. та 6000 грн. моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений щиро не розкаявся, тому що заперечує більшу кількість нанесених йому ударів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки він повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, точну кількість ударів він може не пам`ятати.

Тому призначене ОСОБА_12 покарання у виді штрафу є законним й справедливим, якого буде достатньо для виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином не вбачається обґрунтованих правових підстав для призначення йому більш суворого покарання.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта в частині неналежного розміру морального відшкодування.

При визначенні розміру морального відшкодування суд обґрунтовано врахував вимоги цивільного законодавства (ст.ст. 23, 1167 ЦКУ) з цього приводу і належно взяв до уваги обставини події, характер правопорушення, перенесені потерпілим моральні страждання й переживання після отримання легких тілесних ушкоджень.
При визначенні розміру морального відшкодування судом враховано вимогу закону про обов`язкове врахування принципів розумності й справедливості та матеріального стану обвинуваченого, який є в нього неналежним, оскільки він утримує двох малолітніх дітей та хвору дружину, про що подано відповідні документи. Обвинувачений мав намір на досудовому слідстві відшкодувати потерпілому більшу суму моральних збитків, однак, як він ствердив, що то були позичені ним кошти, які повернуто. Він частину моральних збитків відшкодував, решту відшкодує.

За таких обставин апеляційний суд не встановив підстав для скасування чи зміни вироку і прийшов до переконання про залишення апеляції потерпілого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, вирок Калуського міськрайонного суду від 9.11.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5