Справа № 192/1429/21
Провадження № 1-кп/192/147/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000242, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мопрівське Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , не працевлаштований, має повну середню освіту, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 04 вересня 2021 року приблизно о 00 годині 30 хвилин біля будинку культури, який розташований на вул. Запорізькій, буд. 58 в с. Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області, на ґрунті неприязних відношень, під час виниклої сварки, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення легких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс один удар предметом зовні схожим на металеву трубу, яку тримав у правій руці, в центральну лобну частину голови потерпілого ОСОБА_5 .

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в лобній області по центру з переходом на проекцію внутрішнього кута правої брови, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним проступку.

У судовому засіданні пояснив, що 04 вересня 2021 року святкувався День села. Під час святкування приблизно біля першої години ночі між ним та потерпілим стався конфлікт, оскільки ОСОБА_3 здалося, що потерпілий штовхнув його дружину, після чого між ними стався словесний конфлікт, якій переріс в невелику бійку. Їх розняли та обвинувачений разом з дружиною і сином пішли додому. В цей же час він раптово наткнувся на металеву трубу довжиною приблизно 40 см та діаметром 0,5 дюйма, яку підняв та повернувся до Будинку культури, де знову побачив потерпілого. Підійшовши до нього та тримаючи в правій руці металеву трубу, ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_5 в лобну частину голови. Після чого пішов додому. У скоєному розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні надав показання, аналогічні показанням обвинуваченого зазначивши, що останній підійшов до нього з правого боку, а не з фронтальної сторони та тримаючи в правій руці металеву трубу, вдарив в лобну частину голови. Після цього потерпілий звернувся до лікарні, де йому наклали шви і він самостійно лікувався вдома та відмовився від госпіталізації.

Враховуючи те, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом потерпілого, обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього проступку, оскільки є осудною та повнолітньою особою.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання - не зазначені.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він лише у судовому засіданні визнав вину, вважає, що в даній справі відсутні обставини, які пом`якшують покарання. Також суд вважає, що в даній справі відсутні і обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем реєстрації та мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції та ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

Суд вважає, що обвинуваченому не доцільно призначати покарання у вигляді штрафу з огляду на те, що він не працевлаштований. За тих же обставин відсутні і підстави для призначення покарання у виді виправних робіт. Призначення арешту або обмеження волі в даному випадку, на думку суду не відповідає обставинам вчинення проступку та особі обвинуваченого, який є не судимим, має позитивну характеристику.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Оскільки суду не надано будь-які речові докази, тому суд позбавлений можливості вирішити їх долю згідно положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1