ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/761/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_4
Єдиний унікальний №335/3706/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_6,

за участі секретаря ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2022 року про продовження терміну дії запобіжного заходу щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду, окрім іншого, обвинуваченому ОСОБА_1 на 60 днів продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання посилаючись на відсутність письмових доказів на підтвердження існування визначених у даному проваджені ризиків, які на думку апелянта ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора. Зазначав про ймовірну фальсифікацію матеріалів кримінального провадження відносно нього з метою його шантажу, відсутність в матеріалах провадження доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів та звертав увагу суду на тривалість утримання його під вартою.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання обвинувачений та прокурор на адресу апеляційного суду надали заяви про проведення розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.4 ст.189, ч.2 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115, п.п.7, 13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.189, ч.4 ст.189, ч.1 ст.307 КК, ОСОБА_3 за ч.4 ст.189 КК.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, продовжуючи строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, вказував про те, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні продовжують існувати та не зменшились передбачені ст.177 КПК ризики переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілих та свідків у справі.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Врахував відомості щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання та відсутність судимостей.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що мають підвищену ступінь суспільної небезпеки, та покарання за які передбачено лише у виді позбавлення волі.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки суворість ймовірного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

А відтак, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оголошення прокурором обвинувального акту триває, порядок та обсяг доказів, що підлягають дослідженню в ході судового слідства ще не визначено, потерпілі та свідки судом ще не допитувались. А відтак, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки тільки на тих свідченнях, які він безпосередньо сприймав підчас судового розгляду справи, або отриманих в порядку ст. 225 КПК, ризик впливу на потерпілих та свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від вказаних осіб та їх дослідження. Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_1 перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_1 злочинів, їх характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що у даному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Посилання апелянта на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, відсутність доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, спотворення даних щодо його розшуку підлягають дослідженню та оцінці при розгляді районним судом справи по суті пред`явленого обвинувачення.

Щодо тривалості перебування під вартою, на що звертав увагу апелянт, колегія суддів зазначає, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Наявність у обвинуваченого права користування приміщенням, придатним для проживання у ньому само по собі не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, як того вимагав обвинувачений. Адже встановлені у даному провадженні обставини свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, колегія суддів не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_5ОСОБА_6ОСОБА_7

Дата документу 02.02.2022 Справа № 335/3706/19