ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 357/4034/20
провадження № 51-3694км21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року в об`єднаному кримінальному провадженні №0003461 та №0002064 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Білій Церкві Київської області та проживає в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України )
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання особі засудженого, виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції в ухвалі за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення не надав відповідь на жоден з доводів апеляційної скарги та в порушення вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК України) не зазначив мотиви, з яких він виходив при її постановленні.
Стверджує, що суд першої інстанції, всупереч вимогам п.1 ч.1 ст.89 КК України, неправильно зазначив про попередню судимість засудженого ОСОБА_7 , оскільки після засудження у 2015 році протягом іспитового строку він нових злочинів не вчиняв і рішення про звільнення від відбування покарання не скасовувалось, тому він не може бути особою, раніше судимою за ч.1 ст.309 КК України, а вважається раніше судимим лише за ч.1 ст.185 КК України.
Вказує, що наявність непогашеної судимості за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вплинуло на наявність у правовій кваліфікації його дій такої кваліфікуючої ознаки як повторність.
Зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про порядок відбування покарання, безпідставно врахував наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, тоді як обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 взагалі відсутні, водночас не врахував добровільне відшкодування завданого збитку як обставину, що пом`якшує покарання, зазначивши що таке відшкодування відбулось після внесення відомостей в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів, однак, відповідно до вимог ст.127 КПК України, він мав право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому.
Вказує на те, що судом першої інстанції не зазначено мотивів, з яких суд дійшов до переконання про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Також стверджує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.314-1 КПК України не призначив своєю ухвалою складення досудової доповіді органом пробації.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції неправильно вказав про відсутність у засудженого на утриманні членів сім`ї, оскільки ОСОБА_7 проживає з матір`ю похилого віку, яка є пенсіонером та хворіє на хронічні неврологічні захворювання, і засуджений надає їй всю можливу допомогу в побуті та забезпечує ліками.
До того ж вказує, що характер вчинення злочинів не може свідчити про його суттєву небезпеку для оточуючих та суспільства в цілому і не може свідчити про необхідність виправлення винуватого саме в умовах ізоляції.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавленні волі на строк 2 роки;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавленні волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено долю речових доказів.
За ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2020 року без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у ніч з 14 на 15 листопада 2019 року приблизно о 01:00, перебуваючи поблизу будинку № 30 на вул. Громова в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження водійського вікна, проник до автомобіля марки «ГАЗ 33023», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , та вчинив крадіжку акумуляторного шуруповерта марки «Stark» моделі «CD12-2 Li-Ion» вартістю 1280,70 грн, ударної дрелі марки «Stark» моделі «ID910 Profi» вартістю 929, 03 грн, перфоратора марки «Makita» моделі «HR2470» вартістю 3295, 85 грн, електролобзiка марки «Makita» моделі «4329» вартістю 1767, 65 грн, металевого рівня з поворотною капсулою марки «Sigma» довжиною 1 м вартістю 194, 68 грн, степлера ручного металічного марки «FasterTolls» вартістю 150 грн, які належать потерпілому.
Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 7617, 91 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 в ніч з 18 на 19 січня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку №18 на вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши багажне відділення, проник до автомобіля марки «Fiat Doblo» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , та вчинив крадіжку оригінального домкрату до автомобіля марки «Fiat» (вантажопідйомністю до 2 тонн) вартістю 383, 33 грн та електроавтонасоса марки «Штурмовик» моделі «AC-50» вартістю 395, 71 грн, які належать потерпілому.
Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди, що становить 779, 04 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 в ніч з 21 на 22 січня 2020 року приблизно о 03:00, перебуваючи поблизу будинку № 95 на вул. Некрасова в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши водійські дверцята, проник до автомобіля марки «Opel Astra» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , та вчинив крадіжку автомагнітоли марки «Pioneer» модель «MVH09UB» вартістю 1168, 74 грн, яка належить потерпілому.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 1168, 74 грн.
Також ОСОБА_7 в ніч з 11 на 12 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку № 30 на вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження скла правих задніх дверцят, проник до автомобіля марки «Renault Kangoo» жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , звідки вчинив крадіжку автомобільного компресора марки «Vitol» моделі «KA-Y12050 «Ураган» вартістю 513, 63 грн, який належить потерпілому.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 513, 63 грн.
Далі ОСОБА_7 в ніч з 11 на 12 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку №14 на вул. Східній у м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження скла правих задніх дверцят, проник до автомобіля марки «Renault Kangoo» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , який належить потерпілому ОСОБА_12 , звідки вчинив крадіжку ножного насосу марки «Белавто» модель «ВL11» вартістю 387, 09 грн, який належить потерпілому.
Після цього засуджений з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 387, 09 грн.
В подальшому, ОСОБА_7 в ніч з 12 на 13 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку № 26 на вул. Східній в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження скла правих задніх дверцят, проник до автомобіля марки «Renault Kangoo» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , який належить потерпілому ОСОБА_13 , та вчинив крадіжку набору інструментів марки «Stels» на 109 приладів вартістю 1540, 71 грн, які належать потерпілому.
Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 1540, 71 грн.
Також ОСОБА_7 в ніч з 12 на 13 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку № 12-А на вул. Некрасова в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження скла водійських дверцят, проник до автомобіля марки «Renault Kangoo» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 , який належить потерпілому ОСОБА_14 , та вчинив крадіжку блютуз-колонки марки «Megabass» моделі «A2DPStereo» вартістю 286, 07 грн, яка належить потерпілому ОСОБА_14 .
Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 286, 07 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 в ніч з 21 на 22 березня 2020 року, приблизно о 00:00, перебуваючи поблизу будинку № 24 на вул. Молодіжній у м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження переднього пасажирського вікна, проник до автомобіля марки «Mitsubishi» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_8 , який належить потерпілому ОСОБА_15 , звідки вчинив крадіжку мобільного телефона марки «SAMSUNG» моделі «GT-19082» вартістю 723, 33 грн, мобільного телефона марки «Apple iPhone» моделі 5 вартістю 1500 гривень та грошових коштів у сумі 5000 грн, які належать потерпілому.
Після цього засуджений з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 7223, 33 грн.
Також ОСОБА_7 в ніч з 21 на 22 березня 2020 року, приблизно о 02:00, перебуваючи поблизу будинку № 28-А на вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження правого заднього пасажирського вікна, проник до автомобіля марки «FIAT» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_9 , який належить потерпілому ОСОБА_16 , відкрив капот вказаного автомобіля, звідки вчинив крадіжку автомобільного акумулятора марки «FLAGMAN premium», вартістю 1287, 54 грн, який належить потерпілому.
Після цього засуджений з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди, що становить 1287, 54 грн.
Надалі ОСОБА_7 22 травня 2020 року приблизно о 15:20, перебуваючи у приміщенні магазину №202 ТОВ «Фора», який розташований на вул. Павліченка, 63 у м. Біла Церква Київської області, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку товару, а саме: свинячий шашлик маринований «Фора» вагою 1,816 кг вартістю за 1 кг 124,30 грн, загальною вартістю 225,73 грн, ковбаси «Ранчо Смачна на дровах з м`яса птиці» вартістю 55, 07 грн, шоколаду чорного «Рошен з апельсиновою цедрою» вартістю 18,13 грн.
У подальшому засуджений з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав магазину №202 ТОВ «Фора» майнової шкоди на загальну суму 298, 93 грн.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечив доводам касаційної скарги, просив залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду
Статтею 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій захисник у касаційній скарзі не оскаржує.

Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону
Доводи касаційної скарги захисника про те, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст.419 КПК України, оскільки залишено без відповідної уваги доводи його апеляційної скарги, не надано на них вичерпних відповідей, є безпідставними.
Так, згідно з положеннями ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, крім іншого, зазначаються короткий зміст вимог апеляційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала, а також мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Крім того, при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.
Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку дотримався.

Щодо неврахування добровільного відшкодування завданого збитку та наявності утриманців
Що стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, не врахував обставини, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку, зазначивши що таке відшкодування відбулось після внесення відомостей в ЄРДР, то вони є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в судових дебатах з`ясував думку прокурора щодо призначення покарання засудженому. Прокурор зазначив, що останній вчинив десять епізодів крадіжок, вину свою визнав, розкаявся у вчиненому, викрадене майно частково повернув потерпілим тільки після того, як були внесені відомості в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів.
Також наголосив, що зазначене не може бути враховане, як добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, проте зазначив, що під час судового розгляду засуджений повністю розрахувався зі всіма потерпілими та відшкодував останнім завдані збитки, про що надав відповідні квитанції про переказ грошових коштів, відправлені потерпілим.
Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 , суд першої інстанції згідно з вимогами статей 65, 68 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, а злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України - тяжкими злочинами; обставини, які пом`якшують його покарання, - щире каяття, а також добровільне відшкодування завданого збитку.
Щодо тверджень захисника про те, що суд першої інстанції неправильно зазначив, що у засудженого немає на утриманнічленів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, є учасниками сімейних правовідносин з останнім, то вони також є безпідставними.
Так, матеріали кримінального провадження містять довідку Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20 січня 2021 року з місця проживання про склад сім`ї та прописку, згідно з якою ОСОБА_17 та ОСОБА_7 зареєстровані та постійно проживають на АДРЕСА_1 , а також консультативний висновок спеціаліста, виданий ОСОБА_17 , та її пенсійне посвідчення. Однак жодних документів, які б свідчили про те, що мати засудженого ОСОБА_7 перебуває на його утриманні сторона захисту не надала, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність у засудженого на утриманні членів сім`ї.

Щодо досудової доповіді
Доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.314-1 КПК України не призначив своєю ухвалою складення досудової доповіді органом пробації, є безпідставними.
Так, відповідно до вимог ч.5 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді. Досудова доповідь органу пробації має рекомендаційний характер, вона може бути взята до уваги судом під час вирішення питань пов`язаних із призначенням чи відбуванням покарання із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого, особи винного, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, характеристику особи винуватого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Тобто, суд мав достатньо даних про особу винного, щоб дійти висновку про таке покарання і ці дані містяться в матеріалах кримінального провадження, вони лягли в основу вироку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції. Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що сторона захисту заявляла клопотання суду про складання досудової доповіді.

Щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про порядок відбування покарання, безпідставно врахував наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, тоді як обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 взагалі відсутні, Суд вважає обґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Статтею 34 КК України визначено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Згідно зі ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 89 КК країни такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Статтею 90 КК України встановлено, що строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
Згідно з приміткою до ст. 185 КК України у статтях 185, 186, 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Строк погашення судимості за даним вироком сплинув 26 червня 2016 року.
05 грудня 2019 року ОСОБА_7 був засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
За інформацією, наданою Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, вказаний штраф засуджений оплатив 04 березня 2020 року та 16 березня 2020 року був знятий з обліку у зв`язку зі сплатою штрафу.
Однак у період з 14 листопада 2019 року по 22 травня 2020 року ОСОБА_7 вчинив 10 крадіжок чужого майна з них 9 - з проникненням до сховища.
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - крадіжки, поєднаної з проникненням у сховище, та ч. 2 ст. 185 КК України -крадіжка, вчиненої повторно, оскільки судимість ОСОБА_7 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України утворює повторність злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
Однак, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь -яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
У цьому випадку рецидив злочину утворює кваліфікуючу ознаку інкримінованого ОСОБА_7 злочину «повторність».
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - рецидив злочину, застосувавши закон, який не підлягав застосуванню, що залишив поза увагою і апеляційний суд.
Виключення із судових рішень стосовно ОСОБА_7 обставини, що обтяжує покарання-рецидив злочину, не впливає на остаточну міру покарання, оскільки колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та особи засудженого визначив вид і розмір засудженому покарання з його реальним відбуванням, воно є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено відповідно до вимог закону. Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував інші доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, та надав їм належну оцінку, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу в цій частині визнано необґрунтованою.
Отже, ураховуючи наведене, із судових рішень підлягає виключенню рішення судових інстанцій про визнання обставиною, яка обтяжує покарання, рецидив злочину.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити із зазначених вироку та ухвали рішення про визнання обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, рецидив злочину.
У решті судові рішення стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3