Справа №577/160/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/970/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА
В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 307, ч.1,2 ст.308, ч.2 ст.309, ч.1,2 ст.317 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та до спливу строку тримання під вартою судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений.

22 червня 2021 року ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 19 серпня 2021 року до 24 год. 00 хв.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вищевказану ухвалу та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.

Вказувала, що сторона обвинувачення безпідставно зазначала, що ОСОБА_6 не має тісних соціальних зв`язків і зовсім не має джерел законного прибутку, у нього є батьки пенсіонери, а також фактична дружина, з якою вони живуть близько 10 років і виховують сина, якому виповнилось 8 років.

Зазначала, що дійсно офіційної роботи ОСОБА_6 не мав, але він працював неофіційно у приватних осіб і утримував не лише себе, а і сім`ю.

Також вказувала, що ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань, у тому числі він переніс туберкульоз легень.

Вважала, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_6 із застосуванням засобів електронного контролю міг би забезпечити належним чином здійснення правосуддя над ним.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений належним чином, на підтвердження чого від останнього надійшла розписка про отримання повідомлення, захисник ОСОБА_7 теж була повідомлена про призначення апеляційного розгляду на визначений час та день, а від прокурора надійшла заява про розгляд даного провадження без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те що, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.307, ч.1, ч.2 ст.308, ч.2 ст.309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України.

22 червня 2021 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24 год. 00 хв. 19 серпня 2021 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що ризик, який існував на час застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжує мати місце і на даний час, а також те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що сторона обвинувачення безпідставно зазначала, що ОСОБА_6 не має тісних соціальних зв`язків і зовсім не має джерел законного прибутку, у нього є батьки пенсіонери, а також фактична дружина, з якою вони живуть близько 10 років і виховують сина, якому виповнилось 8 років, він працював неофіційно у приватних осіб і утримував не лише себе, а і сім`ю, має ряд хронічних захворювань, у тому числі він переніс туберкульоз легень, на переконання колегії суддів не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованих йому злочинів, проте не стали стримуючим фактором.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційні скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ч.4 ст.422-1 , ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4