Справа № 730/670/21
Провадження № 1-кп/740/97/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники справи:

- прокурор ОСОБА_5 ,

- обвинувачений ОСОБА_6 ,

- захисник ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6

у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала раніше подане письмове клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування іншого кримінального провадження (№ 0000413) відносно ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, але у зв`язку з невиконанням покладених на нього обов`язків та обмежень, йому було замінено запобіжний захід на тримання під вартою.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, тому згідно зі ст. 183 ч. 2 п. 4 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до нього може бути застосований як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У кримінальному провадженні існують ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і запобіжний захід у виді тримання під вартою обирається з метою запобігання вказаним ризикам.

Стосовно ризику переховування, то він обумовлений можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаний із цими можливими негативними наслідками (обмеженнями), і зокрема, суворістю передбаченого покарання. При цьому обвинувачений ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, веде антигромадський спосіб життя.

Щодо ризику впливу на потерпілого та свідків, то обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані судом. Більшість свідків проживають в одному населеному пункті із ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_6 робив спроби тиску на свідка ОСОБА_8 щоб вона змінила свої покази на його користь.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може вчинити нові злочини, оскільки в Ніжинському міськрайонному суді на цей час перебуває ще одне кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України, в якому відносно нього вже обирався більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але ОСОБА_6 порушував обов`язки, покладені на нього в межах цього запобіжного заходу.

Таким чином, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а обрати більш м`який запобіжний захід з урахуванням особи обвинуваченого, процесуальної поведінки, тяжкості вчиненого злочину не видається за можливе.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на його необґрунтованість та недоведеність існування жодних указаних прокурором ризиків, просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного поживання обвинуваченого, у квартирі, яка належить йому на праві власності.

Обвинувачений зазначив, що він непричетний до вчинення злочину.

Захисник зауважив, що наведені прокурором ризики носять абстрактний характер та є ймовірними, а не реальними. На його думку, клопотання ґрунтується на припущеннях та не містить жодних конкретних обставин для тримання під вартою обвинуваченого. Обвинувачений втратив обох батьків і брата, але має рідну сестру, а тому має міцні соціальні зв`язки. До затримання обвинувачений працював, був приватним підприємцем і мав доходи. Також зауважив на ситуації у країні з безробіттям, що стосується не тільки обвинуваченого, вона носить масовий характер, а тому просив віднестися критично до наведених прокурором у клопотанні обставин. Зауважив на практиці Європейського суду з прав людини про те, що одна лише тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Заслухавши учасників справи, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 22 КПК України встановлено, що к римінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

У кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Перевіривши зміст клопотання та матеріали справи, ураховуючи обставини, наведені у ст. 178 КПК України, зокрема, відомості про особу обвинуваченого, а також правову кваліфікацію кримінального провадження стосовно нього, тяжкість указаного кримінального правопорушення, його наслідки та можливу міру покарання, а також обставини про те, що на цей час у кримінальному провадженні не допитано жодного свідка, суд дійшов висновку про доведеність клопотання та наявність на цей час у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, що свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання.

Обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави є співмірним з існуючими ризиками на теперішній час, відповідає особі обвинуваченого, зможе забезпечити на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів належне виконання ним процесуальних обов`язків, також є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Суд дійшов висновку, що прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Керуючись ст. 177, 178, 194, 331, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 15 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.
Повну ухвалу складено і підписано 16 лютого 2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3