ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/5666/16 відносно:

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не маючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_13 , перебуваючи у квартирі своєї знайомої ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , в проміжок часу з 7 по 10 грудня 2015 року, більш точний час не встановлено, в ході сварки зі ОСОБА_14 , виниклої на грунті раптово неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_14 удар кулаком в область лівого ока, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця верхньої та нижньої повік лівого ока, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
В подальшому, продовжуючи перебувати у зазначеній квартирі, вживаючи спиртні напої та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 11 грудня 2015 року, в період часу з 14 годин 30 хвилин до 19 годин 30 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи не меті спричинення шкоди здоров`ю потерпілої, використовуючи невстановлений під час досудового та судового слідства тупий травмуючий предмет, з чітким ребром, що наближається до прямолінійного, наніс удар в життево-важливий орган голову, чим спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забійної рани тім`яної ділянки зліва, крововиливу у м`які тканини тім`яної ділянки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку над лівими лобовою і тім`яною частками та в ділянці передньої черепної ямки справа та зліва, крововиливів під м`які мозкові оболонки на випуклій поверхні лівих тім`яної та потиличної часток і нижній поверхні правих лобової та скроневої часток, забою - розмічення нижньої поверхні правої та лівої лобових часток і нижньої поверхні лівої скроневої частки з контузійними крововиливами, які являються небезпечними для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала смерть потерпілої.
Обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що о 10 годині ранку він йшов на ринок на роботу, по дорозі зустрів ОСОБА_14 , яка повідомила, що їй погано та попросила купити їй вина. Він купив їй вина, після чого вони домовились про зустріч. По дорозі він ще купив вина для ОСОБА_14 та собі «шкалик» горілки. Близько 00:00 годин вони обидва пішли до нього додому. Вранці наступного дня, тобто 10.12.2015, вони пішли на базар, щоб ОСОБА_14 забрала зарплату, після чого вона запросила його до себе додому. По дорозі вони зайшли на ринок за спиртними напоями та взяли дві пляшки горілки. Прийшовши додому та закінчивши вживати спиртні напої, які вони купили, вони разом пішли до магазину «Сільпо» взяти ще спиртного та вигуляти собаку. Повернувшись, вони продовжили вживати алкоголь, потім між ними почалась суперечка, в ході якої ОСОБА_14 схопила його та держала, а він просив її його відпустити. В той день потерпіла неодноразово ображала його нецензурною лайкою, спочатку просила його покинути її квартиру, а потім просила залишитись, і так відбувалось багато разів. Оскільки ОСОБА_14 продовжувала його утримувати, він вдарив її один раз кулаком в око. Після того, як він її вдарив, потерпіла не падала та продовжувала його тримати. Коли вони вставали зі стільців, ОСОБА_14 продовжувала його тримати, в наслідок чого потерпіла впала на підлогу, а він впав на неї зверху. В процесі того як вони вставали, вони зачепили стіл з якого частково попадав посуд. Коли він піднявся з підлоги, то побачив уламки від розбитого посуду та кров потерпілої, яка розбила голову тому що впала на скло від розбитого посуду. На столі залишилась пляшка горілки, він взяв цю пляшку та вилив її на голову потерпілій, після чого пішов у ванну кімнату за рушником, і випадково розбив скло. Він запитав ОСОБА_14 , як вона себе почуває, на що остання відповіла, що почуває себе нормально, він перемотав їй голову, зупинив кров та пішов до магазину купити їй горілки та шматок торту на її прохання. Повернувшись приблизно через півгодини, він побачив, що потерпіла дивилась телевізор, рушника в неї на голові вже не було. Вони продовжили вживати спиртні напої, після чого пішли спати. Коли він прокинувся близько 7 години ранку, то побачив, що ОСОБА_14 лежить поруч та дихає, після чого він продовжив спати далі. Прокинувшись знову близько 12 години, побачив що ОСОБА_14 далі продовжує спати та дихає. Він піднявся, нагодував собаку та знову ліг спати. Близько 17 години вечора, він прокинувся та виявив, що потерпіла не дихає. Спробував зробити їй штучне дихання та пішов за допомогою до сусідів. Коли спустився до квартири ОСОБА_14 разом з сусідами, вони намагались привезти її до тями, але в них не вийшло і вони викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога лікарі зафіксували смерть потерпілої та викликали поліцію.
На запитання учасників судового засідання, обвинувачений повідомив, що коли вони лягали спати, потерпіла була без одягу. На її тілі він бачив багато синців, звідки вони в неї він не цікавився. Коли вони лягали спати, вхідні двері були зачинені. Під час розпиття спиртних напоїв інших осіб в квартирі не було. В той день та до наступного ранку ніхто сторонній не міг нанести потерпілій удари, так як вони майже весь час були разом. Він вважає, що набряк мозку не міг виникнути в результаті його удару в око, на його думку травму голови вона отримала від удару об салатницю коли впала на підлогу. Він розумів, що відбувається, надавав звіт своїм діям, хоча перебував в стані алкогольного сп`яніння.
На підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілого, свідків, процесуальні документи, висновки судових експертів та речові докази.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 суду пояснив, що він разом зі своєю донькою ОСОБА_14 проживав по АДРЕСА_3 , та після розлучення з дружиною у 2008 році він припинив спілкування зі своєю дочкою ОСОБА_14 16.12.2015 року йому зателефонували та повідомили, що його доньку вбили. Відносно обставин кримінального провадження потерпілому нічого не відомо, з обвинуваченим він не знайомий.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що 09.12.2015 року, близько 20 годин, перебуваючи разом зі своїм знайомим вдома у своєї доньки в квартирі АДРЕСА_4 , у сусідів через стінку в квартирі АДРЕСА_5 почула скандал: лайку, шум, почула як пересувались меблі та бився скляний посуд. Близько 03 години шум припинився, а наступного дня донька зателефонувала та повідомила, що в сусідів в квартирі відбулось вбивство.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що 11.12.2015 року її сусідки з квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_19 та №16 ОСОБА_20 повідомили, що викликали швидку допомогу, у зв`язку з тим, що їх сусідкі ОСОБА_21 стало погано.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що взимку 2015 року, перед Новим роком, ОСОБА_13 ввечері подзвонив їй у двері та попросив спуститись в квартиру де проживала ОСОБА_14 допомогти їй, оскільки, за його словами, вона дуже довго спить і він не знає, що з нею робити. Спустившись до квартири, свідок виявила, що ОСОБА_14 померла та викликала швидку.
Свідок, прибувши до квартири ОСОБА_14 побачила, що та лежала оголеною, відчула, що вона холодна та побачила розбиту люстру та кров на підлозі у ванній кімнаті. ОСОБА_13 просив не викликати швидку, оскільки думав, що ОСОБА_14 спить.
Також ОСОБА_13 повідомив їй, що вони бились зі ОСОБА_14 .
Крім показів потерпілого та свідків сторони обвинувачення, судом були досліджені інші докази вчинення ОСОБА_13 інкримінованого злочину, а саме:
- протокол огляду місця події від 11.12.2015 з доданою фототаблицею;
- протокол огляду трупа ОСОБА_14 від 12.12.2015;
- протокол медичного огляду ОСОБА_13 для встановлення факту вживання психоактивної речовину та стану сп`яніння від 12.12.2015;
- висновок судово-медичного експерта імунолога №44 від 18.01.2016;
- висновок судово-медичного експерта імунолога №4 від 22.01.2016;
- висновок судово-медичного експерта імунолога №28 від 29.01.2016;
- висновок судово-медичного експерта за результатами огляду ОСОБА_13 №110/18-д від 20.01.2016 року;
- висновок судово-медичного експерта за фактом смерті ОСОБА_14 №14-3957/15 від 21.01.2016,
- акт судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_14 №3957 від 21.01.2016;
- акт судово-медичного токсикологічного дослідження крові ОСОБА_14 №6377/3957 від 15.12.2015;
- акт судово-медичного імунолочічного дослідження крові трупа ОСОБА_14 № 1326/3957 від 15.12.2015;
- акт судово-медичного гістологічного дослідження трупа ОСОБА_14 №3550/3957;
- акт судово-медичного криміналістичного дослідження трупа ОСОБА_14 №737;
- висновок судово-медичного експерта №140-3957/15 від 09.03.2016 за фактом смерті ОСОБА_14 ;
- акт судово-медичного дослідження №101 від 02.03.2016 частини трупа ОСОБА_14 ;
- протокол слідчого експерименту від 23.02.2016 з участю ОСОБА_13 з додатками.
Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Аналізуючи показання потерпілого та свідків обвинувачення, суд визнає їх логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.
Оцінюючи позицію обвинуваченого, який заперечував вчинення ним злочину при встановлених судом обставинах, суд визнає цю позицію неспроможною виходячи з наступного.
Як під час досудового слідства так і при розгляді справи у суді, ОСОБА_13 пояснював, що тілесні ушкодження, які були встановлені у ОСОБА_14 і які були причиною її смерті, утворилися внаслідок її падіння і удару о скляний предмет. Ці покази ОСОБА_13 підтвердив під час слідчого експерименту, який був проведений за його участю та участю судового експерта. Разом із тим, як вбачається з додаткового висновку судового експерта № 140-3957/15, якій був складений за результатами його участі у слідчому експеріменті, судовий експерт прийшов до висновку про те, що враховуючи характер і локалізацію ушкодження на голові потерпілої, характер і локалізацію ушкоджень тканини головного мозку, дані медико-криміналістичних досліджень (акт №737 від 14.12.15 р. - 25.12.15 р., і акт №101 від 01.03.16 р. - 02.03.16 р.), а також приймаючи до уваги дані слідчого експерименту від 23.02.2016 р. (продемонстрований пидозрюваним механізм падіння потерпілої практично виключає можливість отримання важкої черепно-мозкової травми за умов, на які вказує підозрюваний), слід дійти до висновку, що можливість заподіяння комплексу закритої черепно-мозкової травми по механізму, на який вказує підозрюваний ОСОБА_13 , а саме в ході сумісного падіння потерпілої та підозрюваного на підлогу кухні, зокрема і від удару головою ОСОБА_14 об тупий предмет з чітким ребром, представляється вкрай малоймовірною. Таким чином, зазначений експертний висновок фактично спростовує покази ОСОБА_13 про характер спричинення тілесних ушкоджень.
Що стосується показів ОСОБА_13 про хронологію та час подій, які сталися після сприченення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, суд надає оцінку цим показам у взаємозв`язку із висновком судового експерта №14-3957/15, відповідно до яких, смерть ОСОБА_14 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленою у неї закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під тверду та м`які оболонки головного мозку, забиття-розміжчення головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 з`явився набряк головного мозку.
Виразність трупних явищ, виявлених при дослідженні трупа 12.12.2015 року приблизно о 07 годині 30 хвилині, дозволяє зробити висновок, що смерть ОСОБА_14 могла наступити 12-16 годин тому від моменту дослідження трупа, тобто 11.12.2015 року в проміжку часу близько 15 години 30 хвилини 19 години 30 хвилини.
Комплекс закритої черепно-мозкової травми (окрім синця верхньої та нижньої повік лівого ока) у ОСОБА_14 , з урахуванням його морфологічних особливостей, а також даних судово-гістологічного дослідження, заподіяні прижиттєво, за короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами (до десятків хвилин), до моменту настання смерті.
При судово-токсикологичному дослідженні крові ОСОБА_14 етиловий спирт не виявлений.
Допитаний під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_23 підтвердив зміст зазначених експертних висновків та надав розгорнуті пояснення на запитання учасників судового розгляду. Додатково експерт обгрунтував висновки про те, що падіння на скляну посуду не могло утворити тілесного ушкодження, що призвело до травми голови. Тілесні ушкодження, що спричини смерть, могли утворитись у наслідок обставин, що зазначені в слідчому експерименті вкрай малоіймовірно. Крім того, оскільки посуд не має чіткого ребра, тілесне існуюче ушкодження голови є неможливими.
Таким чином, зазначене вище, дає підстави суду прийти до висновків, що спричинення тяжких тілесних ушкоджень і настання смерті ОСОБА_14 мали місце в період з 14 годин 30 хвилин до 19 годин 30 хвилин 11.12.2015 року, що не відповідає показанням обвинуваченого про те, що потерпіла подавала ознаки життя вранку 12.12.2015 часу, а також спростовує його показання про те, що після отримання тілесних ушкоджень він на прохання потерпілої протягом півгодини ходив до крамниці за спиртними напоями, та після повернення вживав їх разом із ОСОБА_14 .
Крім того, дослідивши протокол огляду місця події від 11.12.2015 року, проведений у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , суд не вбачає у ньому будь-яких даних, які б могли свідчити про залишки скляного посуду, на які за версією обвинуваченого впала потерпіла.
На переконання суду, протиріччя між показами обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, свідчать про нещирість ОСОБА_13 перед судом і є спробою ввести суд в оману задля уникнення кримінальної відповідальності.
Проаналізувавши доводи захисника обвинуваченого про невинуватість ОСОБА_13 , суд не вбачає в них будь-яких обґрунтованих даних, які б спростовували встановлені судом обставини чи свідчили про неналежність доказів сторони обвинувачення, які були прийняті судом до уваги при вирішення питання про винуватість ОСОБА_13 .
Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання ОСОБА_13 винуватим у спричинені тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , суд керується стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України. Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Піддаючи оцінці зібрані органом досудового слідства докази спричинення легких та тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , як окремо так і в їх сукупності, суд вважає, що ці докази є достатніми для висновків про те, що при встановлених судом обставинах, сприченення потерпілій тілесних ушкоджень, перелічених в описовій частині вироку іншими особами, крім обвинуваченого, виключається. Тобто, суд виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Разом із цим, в зв`язку із відсутністю даних про імовірний час спричинення інших, тілесних ушкоджень, встановлених судовими експертами при огляді трупа ОСОБА_14 (не менш ніж 62), суд не знаходить переконливих доказів спричинення цих тілесних ушкоджень обвинуваченим і припускає, що вони могли бути утворені іншими особами, іншим способом, без застосування насильства.
Аналіз вищенаведених доказів у їх сукупності, дані про локалізацію тілесних ушкоджень, які були нанесені у життево важливий орган тупим предметом, наявність мотиву, а саме: раптово виникли неприязні відносини внаслідок конфлікту, також дозволяє суду зробити висновок про те, що обвинувачений, при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень діяв з прямим умислом.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд також приймає до уваги усталену судову практику, відповідно до якої у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.
Таки висновки суду цілком узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена у постанові колегієі суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.05.2021 року у справі № 711/2233/18.
Таким чином, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, вчинене ОСОБА_13 , суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України.
Оскільки ОСОБА_13 спричинил потерпілій умисне легке тілесне ушкодження, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України
При призначенні ОСОБА_13 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених в ст. 50, 65 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характер та підвищену ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким та пов`язаним з посяганням на найвищу соціальну цінність, передбачену ст. 3 Конституції України, а саме життя людини.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, неможливим виправлення обвинуваченого без позбавлення волі. Саме покарання у виді позбавлення волі, на думку суду, буде відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів.
Разом із цим, вирішуючи питання про відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, суд враховує положення п.1 ч.1 ст.49 КК України, відповідно дл якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею кримінального проступку та до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі
Як було встановлено судом, кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, вчинений ОСОБА_13 , мав місце в грудні 2015 року.
З зазначеної дати, минуло більш ніж два роки.
Даних про скоєння ОСОБА_13 нового кримінального правопорушення чи ухилення від суду в період строків притягнення до кримінальної відповідальності судом не встановлено.
Згідно з п.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_13 підлягає звільненню від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Під час проведення досудового розслідування був залучений судовий експерт, витрати на залучення якого склали 306 гривень 09 коп. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.
Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведенної експертизи у розмірі 306 гривень 09 коп.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_13 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.
Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_13 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з наступного.
26.11.2015 року було прийнято Закон № 838-VIII. Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 21.06.2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.
Як вбачається з правових висновків Великої палати Верховного суду, викладених в п. 105 Постанови від 29.08.2018 по кримінальному провадженню №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Оскільки ОСОБА_13 вчинив злочин у грудні 2015 року, з огляду на вищезазначені правові висновки Великої палати Верховного суду, суд вважає за необхідне строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.125 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт;
- за ч.2 ст. 121 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 74, 49 КК України, звільнити ОСОБА_12 , від відбування покарання, призначеного за ч.1 ст. 125 КК України.
До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у період з 12.12.2015 по 14.12.2015 та строк з дати фактичного взяття обвинуваченого під варту до набрання вироком законної сили. З урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку: один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Після набрання вироком законної сили, речові докази, які зазначені у постанові слідчого від 10.02.2016 року знищити.
Судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, які становлять 306 гривень 09, стягнути з ОСОБА_12 на користь держави.
На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий: ОСОБА_24