Провадження №1-кп/127/642/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

інших учасників кримінального провадження: потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2021 за № 0000269,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України.

Прокурор вважала за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілу та свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Клопотання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді взяття під варту підтримала, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Зокрема, обвинувачені протягом тривалого часу в судові засідання не з`являлись, що свідчить про їх намір ухилятись від суду. Також зауважила, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні умисного злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі. Крім того, зауважила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше притягувались до кримінальної відповідальності. Наведені обставини, на переконання прокурора, свідчать про те, що виконання процесуальних обов`язків за умови застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не можливе.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні зауважили, що їм надані повноваження лише на участь у розгляді клопотання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу, тому щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду покладались на розсуд суду. Щодо клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді взяття під варту зауважили, що виконання мети і завдання запобіжного заходу можливе і за умови застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Кримінальне провадження надійшло до суду 25.06.2021 і на підставі ухвали суду від 29.06.2021 у кримінальному провадженні було призначене до підготовчого судового засідання на 20.07.2021. У зв`язку з неодноразовою неявкою обвинувачених у судове засідання та невиконанням ухвал суду про їх привід за клопотанням прокурора 04.11.2021 суд постановив ухвалу про оголошення розшуку обвинувачених з наданням дозволу на їх затримання з метою приводу в судове засідання для вирішення клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Отже, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні не проведене.

Порядок вирішення питань, пов`язаних із застосуванням до обвинувачених запобіжного заходу, регламентований частиною третьою статті 315 глави 27 розділу IV Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто главою, якою регламентоване проведення підготовчого судового засідання.
Зі змісту частини першої статті 315 КПК випливає, що у разі якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Відповідно до пунктів 1-5 частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, вирішення питання про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження (частини третя статті 315 КПК) можливе лише у разі прийняття рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду відповідно до приписів пункту 5 частини третьої статті 314 КПК (частина перша статті 315 КПК).

З наданого суду обвинувального акта випливає, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілу, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги таке.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зокрема, частиною другою статті 184 КПК регламентовано, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

В ході проведення підготовчого судового засідання встановлено, що зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства стороною обвинувачення було дотримано.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статі 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не розпочаті, оскільки вирішується лише питання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК.

Суд вже зазначав, що кримінальне провадження надійшло до суду 25.06.2021 і на підставі ухвали суду від 29.06.2021 у кримінальному провадженні було призначене до підготовчого судового засідання на 20.07.2021. У зв`язку з неодноразовою неявкою обвинувачених у судове засідання та невиконанням ухвал суду про їх привід за клопотанням прокурора 04.11.2021 суд постановив ухвалу про оголошення обвинувачених в розшук з наданням дозволу на їх затримання з метою приводу в судове засідання для вирішення клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Отже, суд встановив, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були оголошені в розшук у зв`язку з тим, що місце їх знаходження на час розгляду відповідного клопотання прокурора не було відоме.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно з наданим суду протоколом були затримані 18.11.2021.
Сторона захисту як на підставу для відмови у задоволенні клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу послалась на ту обставину, що останні не були обізнані про необхідність явки до суду. Разом з тим, такі твердження сторони захисту суд оцінює критично з огляду на таке.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (справа №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів долучених до обвинувального акта, зокрема з розписок про отримання копій обвинувального акта, випливає, що останні були вручені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Тому підстави для ствердження про необізнаність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про необхідність явки до суду відсутні.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження переховування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від суду та вчинення ними нових кримінальних правопорушень, клопотання прокурора задовольнити та застосувати до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставини, встановлені частиною четвертою статті 183 КПК судом не встановлені, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обмежений від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2021 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року дорівнює 2270 гривень Отже, суд вважає за доцільне застосувати до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 45400 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2021 за № 0000269, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 19 листопада 2021 року о 15.30 годині.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілу, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_4 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє протягом 60 днів, тобто з 19.11.2021 до 23:59 години 17.01.2022.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: