Справа № 211/4309/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, згідно ухвали від 12.08.2021 р. Дніпровського апеляційного суду, надійшли матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 ..

Ухвалою від 12.07.2021 р. Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 09.09.2021 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, так як ризики не обґрунтовані, співмешканка, яка є свідком по справі, проживає за іншою адресою, в нього є дружина та дитина, переховуватися не буде, до того як вчинив те, в чому обвинувачується, отримав перелом руки, який не правильно зрісся і не можуть надати належної медичної допомоги в СІЗО і хочуть встановити інвалідність.

Захисник заперечує проти клопотання прокурора, так як не доведено чому саме запобіжний захід у виді тримання під вартою повинен бути застосовваний на цей час, а не наприклад цілодобовий домашній арешт, ризик переховування прокурор обґрунтовує лише тяжкістю пред`явленого обвинувачення, а впливати на свідків співмешканку та сестру, в разі обрання домашнього арешту він не матиме можливості, так як вони не проживають за адресою де він міг би бути під домашнім арештом. Крім цього, обвинувачений не може лікуватися в умовах слідчого ізолятора, документи про стан його здоров`я є в СІЗО, але їх обвинуваченому не надали.

Суд, заслухавши учасників процессу, дослідивши клопотання прокурора, попередні ухвали суду стосовно запобіжного заходу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Суд, в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та продовження строку його дії, посилався на те, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за який може бути призначено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, одружений, має неповнолітню дитину, але разом з сім`єю не проживає, не працює, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведене, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як він, хоча раніше не судимий, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, хоча й одружений, має неповнолітню дитину, але разом з сім`єю не проживає, не працює, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, які можуть підлягати допиту в тому числі повторно, новим складом суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність вказаних ризиків, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та суд при продовженні строку його дії, продовжують існувати.

Доказів на підтвердження, що обвинувачений за станом здоров`я має протипоказання щодо перебування в умовах слідчого ізолятора, суду не надано, клопотання про їх витребування судом не надходили.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, продовжують існувати та не зменшилися, тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 ,слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 04.11.2021 р..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 04.11.2021 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: