Справа № 156/843/21
Провадження № 1-кп/156/104/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000498, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доротище Ковельського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, одруженого, з середньою освітою, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 254 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ № 114966 виданого Старолішнянською сільською радою Іваничівського району Волинської області, 26 травня 2003 року набув право власності на земельну ділянку площею 0,5554 га, старий кадастровий номер 07211877:04:002:0001, що знаходиться за адресою: Волинська область, Іваничівський район, Старолішнянська сільська рада, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23 липня 2010 року «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» землі для ведення особистого підсобного господарства відносяться до земель сільськогосподарського призначення.
У відповідності до вимог ст. 168 ЗК України грунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони.
Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення грунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель.
Разом з цим, пунктом «а» частини 1 статті 91 ЗК України, на власників земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання земельних ділянок наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.
При цьому, пунктом 3 ст. 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, розташованої за межами населеного пункту , відбувається виключно на підставі рішення районної державної адміністрації, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 186-1 ЗК України.
Водночас ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, всупереч вищевказаним нормам законодавства, що виразилось у безгосподарському використанні земель, на належній йому земельній ділянці із старим кадастровим номером 07211877:04:002:0001 загальною площею 0,5554 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи в наявності затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності , цільове призначення якої змінюється, в серпні 2013 року, точні дата та час не встановлені, за допомогою спеціальної техніки, провів роботи пов`язані із виїмкою (зняттям) грунтового покриву родючого шару грунту (гумусу), внаслідок чого незаконно побудував (облаштував) штучну водойму (ставок) загальною площею 0,005 га, яку незаконно утримував. Внаслідок самовільного будівництва ОСОБА_4 штучної водойми (ставка) без зміни цільового призначення земельної ділянки, було знято грунтовий покрив родючий шар грунту (гумусу) на частині вищевказаної земельної ділянки площею 0,005 га., внаслідок чого було порушено структуру грунту та вказана частина земельної ділянки була виведена із сільськогосподарського обороту.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило порушення структури ґрунту та виведення земель з сільськогосподарського обороту.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження згідно ст. 49 КК України, зазначив, що інкриміноване діяння було вчинене ним у серпні 2013 року за обставин, викладених в обвинувальному акті, з того часу пройшло понад вісім років, що дає підстави звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, погоджується на звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, з наслідками закриття провадження ознайомлений.
Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання.
Згідно ст.12 КК України інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення класифікується, як кримінальний проступок.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ч. 1 ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст.288КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі п. 2 ч. 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Як вбачається із матеріалів справи та клопотання, ОСОБА_4 в серпні 2013 року вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 254 КК України, за яке передбачено, серед альтернативних видів покарань, покарання у виді обмеження волі на строк до двох років, та які, згідно ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків. Із моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення минуло більш як 8 років.
У підготовчому судовому засіданні судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутні та прокурором не наведено обставин, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий злочин в період часу з 2013 року по даний час.
В силу вимог п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності"від 23.12.2005№12 встановлено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
З урахуванням вищевикладених обставин, враховуючи доводи наведені у клопотанні, беручи до уваги думку прокурора, захисника, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого.
Згідно ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України підлягає закриттю у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення по даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 254 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000498, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 254 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази у справі: скріншот ( знімки екрана) на 3 аркушах паперу та витяги з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1