Справа №463/3119/20
Провадження №1-кс/463/20/21
У Х В А Л А
03 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою про злочин від 02.04.2020. Просив зобов`язати слідчого внести відомості до ЄРДР за вказаною заявою.
Скарга надійшла до суду 09.04.2020 та вперше була призначена до судового розгляду на 10.04.2020. Надалі скарга призначалася до розгляду на 28.04.2020, 20.05.2020, 26.06.2020, 17.07.2020, 31.08.2020, 09.09.2020, 23.09.2020, 04.11.2020, 07.12.2020, 14.12.2020, 29.12.2020, 15.01.2021, 17.02.2021, 10.03.2021, 29.03.2021, 12.04.2021, 26.04.2021, 20.05.2021, 24.06.2021, 28.07.2021, 13.09.2021, 05.10.2021, 03.11.2021. Вказані судові засідання було відкладено у зв`язку з неявкою в такі скаржника, окрім 04.11.2020. Натомість скаржником неодноразово заявлялися безпідставні відводи судді.

Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, шляхом здійснення виклику по телефону, контактний номер якого вказав у скарзі, про що складено відповідні телефонограми, які підтверджують про достовірну обізнаність скаржника про час і місце судового розгляду. Одночасно, коли скаржник ігнорував телефонні дзвінки, які здійснювалися секретарем для виклику його в судове засідання, йому надсилалися повістки про виклик, які він також отримував. При цьому, судом надсилалися листи із роз`ясненням про можливість проведення засідання в режимі відеоконференції. Про вказані дати та час судового розгляду скаржник був повідомлений належним чином.

24.06.2021 скаржник подав заяву про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з тим, що доглядає за батьком, просив повідомити про відкладення засідання. Однак, в наступні засідання не прибув. Разом з тим, тією ж заявою він фактично підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити. Тому вважаю за можливе розглянути скаргу по суті, виходячи з наступного.

З одного боку, КПК України передбачає обов`язкову участь скаржника в судовому засіданні (ч. 3 ст. 306 КПК України), а з іншого, не передбачає порядку дій слідчого судді у випадку, якщо скаржник ігнорує судові засідання.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, в межах цієї скарги слідчий суддя застосує загальні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, яка згідно ч. 2 ст. 8 КПК України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції.
Крім того, як зазначає ЄСПЛ, стаття 6 Конвенції у цілому гарантує право обвинуваченого на ефективну участь у кримінальному процесі (Murtazaliyeva проти Росії [ВП], § 91). Загалом, вона включає, зокрема, не лише його або її право бути присутнім, але й заслуховувати та спостерігати за провадженням. Такі права маються на увазі в самому понятті змагальної процедури і також можуть випливати з гарантій, які містяться в підпунктах (c), (d) і (e) пункту 3 статті 6 (Stanford проти Сполученого Королівства, § 26).
Водночас, ЄСПЛ також зазначає, що обов`язок провести відкрите судове засідання не є абсолютним в усіх справах, що стосуються кримінального процесуального аспекту статті 6. З огляду на поширення поняття «кримінальне обвинувачення» на випадки, які не належать до традиційної категорії кримінального права (наприклад, адміністративні правопорушення, митні порушення і штрафи за несплату податків), а отже «кримінальні обвинувачення» мають різну вагу. У той час, як вимоги справедливого судового розгляду є найсуворішими стосовно осердя кримінального права, гарантії, надані кримінальним процесуальним аспектом статті 6, не обов`язково мають застосовуватись з усією суворістю до інших категорій справ, які хоч і підпадають під дію цього аспекту статті 6, але не мають особливо тяжкого характеру (Юссіла проти Фінляндії [ВП], §§ 41-43).

Зрештою, слухання може бути проведене за відсутності обвинуваченого, якщо він або вона відмовилися від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87).

Справа яка розглядається не є кримінальною за суттю і в ній вирішується виключно питання щодо обставин зазначених у скарзі. Крім того, слідчий суддя у передбачений законом спосіб неодноразово повідомляв скаржника про дату судового засідання, чим забезпечив його право на справедливий судовий розгляд, а також право бути присутнім в судовому засіданні та наводити свої аргументи і пояснення. Скаржник, як вбачається, свідомо не скористався таким правом і тому слідчий суддя розгляне скаргу без його участі.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак неявка слідчого чи прокурора в силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого ТУ Державного бюро розслідувань внести до ЄРДР його заяву про злочин від 02.04.2020..
Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Крім того, згідно п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016р. № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Із змісту скарги ОСОБА_3 не випливає про яке кримінальне правопорушення він повідомляв ТУ ДБР. При цьому, ним не долучено копії заяви про злочин від 02.04.2020 та підтвердження про отримання такої заяви адресатом. В судовому засіданні 04.11.2020 було постановлено ухвалу про витребування заяви в ТУ ДБР, а також надано можливість скаржнику представити копію його заяви. Натомість, він повторно заявив відвід слідчому судді, у задоволенні якого було відмовлено за безпідставністю. Після чого, розгляд справи відкладався безліч разів, однак копію заяви про злочин від 02.04.2020, яку як стверджує заявник він подавав до ТУ ДБР, останній не представив, як і підтвердження про отримання такої заяви адресатом.
Натомість, ТУ ДБР надало суду офіційну відповідь від 06.10.2021 про те, що згідно журналу вхідної кореспонденції та архівних записів відділу документального забезпечення заяви ОСОБА_3 від 02.04.2020 не надходили та слідчими не розглядалися.
З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що службові особи Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, не допустили протиправної бездіяльності. До останніх не поступало заяви ОСОБА_3 від 02.04.2020 року, а тому очевидно у них не виникло обов`язку щодо внесення відомостей до ЄРДР. Відтак, в задоволенні скарги належить відмовити.
На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -
у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 02.04.2020 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1