справа № 361/8161/20
провадження № 1-кп/361/543/21
ВИРОК
Іменем України
29 жовтня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002551 від 06 жовтня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , дітей на утриманні не має, відповідно до вимог ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в :
23 листопада 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської областінадійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подала до суду угоду про визнання винуватості, укладену 29 жовтня 2021 року між прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності його захисника ОСОБА_5 .

Із обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 , маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив новий злочин, за таких обставин.

06 жовтня 2020 року приблизно о 05.00 год., ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки Mitsubishi, моделі Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2007 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_6 , перебував у законному користуванні ОСОБА_7 та знаходився на території вказаного житлового будинку.

З метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 відчинив водійські дверцята та сів до салону автомобіля, після чого за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, привів двигун у готовність, після чого на даному автомобілі покинув місце вчинення злочину, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 155102 грн. 67 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

За змістом укладеної в підготовчому судовому засіданні угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, яке згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Сторони дійшли згоди щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , а також призначення йому за ч. 2 ст. 289 КК України покарання з урахуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. В угоді передбачено наслідки її укладення й затвердження, визначені ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Вислухавши у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили суд затвердити укладену угоду із призначенням ОСОБА_4 визначеного сторонами кримінального провадження покарання, перевіривши відповідність змісту угоди вимогам кримінального-процесуального законодавства, з`ясувавши в обвинуваченого про повне розуміння ним своїх процесуальних прав, характеру висунутого обвинувачення, виду й розміру покарання, наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, переконавшись у добровільності дій ОСОБА_4 , відсутності обставин, які б примусили його погодитися на підписання даної угоди, суд вважає, що укладена 29 жовтня 2021 року угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкоду завдано державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, згідно із ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, завдана ним злочином майнова та моральна шкода потерпілому відшкодована повністю.
Потерпілий ОСОБА_7 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим, отже угода відповідає вимогам закону та може бути затверджена в даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді пояснив, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді, та погодився на призначення узгодженого покарання.

Судом встановлено, що умови укладеної 29 жовтня 2021 року угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи, інтереси сторін чи інших осіб, зокрема потерпілого.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, обвинувачений підтвердив бажання виконувати взяті на себе за угодою зобов`язання, очевидної неможливості їх виконання останнім судом не встановлено.

При визначенні покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України сторонами угоди враховано характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, перебування на утриманні матері ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково та потребує догляду, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, що дає суду підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що узгоджене сторонами кримінального провадження покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, є необхідним та достатнім для виправлення винної особи та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлялися.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення двох судових трасологічних експертиз (висновок № СЕ-19/111-20/50626-ТР від 30 жовтня 2020 року та висновок № СЕ-19/111-20/55044-ТР від 13 листопада 2020 року) у розмірі по 1961 грн. 40 коп. кожна та судової автотоварознавчої експертизи (висновок № СЕ-19/111-20/49424-АВ від 12 листопада 2020 року) у розмірі 1307 грн. 60 коп., всього в загальному розмірі 5230 грн. 40 коп., стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Обраний відносно ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився. Клопотання про застосування до обвинуваченого на період до набрання вироком законної сили запобіжного заходу прокурор не подавав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 349, 368, 370, 374, 473, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002551 від 06 жовтня 2020 року, укладену 29 жовтня 2021 року між прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в загальному розмірі 5230 (п`ять тисяч двісті тридцять) грн. 40 коп.

Речовий доказ: автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2007 року випуску, переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , залишити в її розпорядженні, після набрання вироком законної сили дозволити їй користуватися та розпоряджатися належним майном на власний розсуд.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1