ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2156/21 Справа № 198/41/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000170 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з моменту його затримання з 23 грудня 2020 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 22.12.2020 року, приблизно о 00:35 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебував в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_2 , де разом з потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 розпивав спиртні напої.
Під час розпиття спиртного між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, на грунті чого у ОСОБА_8 виник умисел на умисне спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, від чого ОСОБА_10 впав на підлогу.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , присівши біля ОСОБА_10 , кулаком правої руки наніс останньому не менше двох ударів в область обличчя. Після вказаного, ОСОБА_8 , взявши ОСОБА_10 за штани, витягнув його на подвір`я, де його дії були припинені свідком ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 занесли ОСОБА_10 до зальної кімнати будинку, поклали на диван та продовжили розпиття спиртних напоїв на кухні. У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , взявши зі столу на кухні розкладний ніж, зайшов до зальної кімнати будинку та наблизившись до дивану, діючи умисно, наніс не менше 11 ударів ножем (який тримав у лівій руці) в область тулуба ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 припинив свої протиправні дії. Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_10 .
Внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 було спричинено наступні тілесні ушкодження:
-Проникаючі колото-різані рани: на передньо-бічній поверхні грудної клітини зліва в проекції 7-го ребра по середньо-ключичній лінії рана, на поверхні грудної клітини справа в проекції правої ключиці біля ключично-акроального її зчленування;
-Непроникаючі колото-різані рани: на передньо-бічній поверхні грудної клітини зліва в проекції 6-го ребра по передньо-пахвинній лінії, на передньо-бічній поверхні грудної клітини зліва в проекції 8-9 міжребер`я по передньо-пахвинній лінії, на передній поверхні грудної клітини справа в проекції 3-го ребра по середньо-ключичній лінії, на передньо-бічній поверхні грудної клітини справа в проекції 4-го ребра по передньо-пахвинній лінії, в проекції правої пахвинної впадини та на передній поверхні правого плеча у верхній третині, на задньо-бічній поверхні грудної клітини зліва в проекції 9-го ребра по задньо-пахвинній лінії, на передній поверхні лівого плеча в нижній третині, в ділянці правої кисті на задній поверхні першого пальця в проекції нігтьової фаланги та задньо-зовнійшній поверхні другого пальця в проекції нігтьової фаланги;
-Садна: в лобній ділянці справа, в центрі та зліва, в щічній ділянці справа, на передній поверхні грудної клітини справа в проекції правої ключиці біля грудинного її кінця, на передній поверхні грудинної клітини в проекції рукоятки грудини, на передній поверхні грудинної клітини справа в проекції 5-го ребра по білягрудинній лінії, на задній поверхні грудинної клітини справа в проекції правої поперекової ділянки та в проекції крижу;
-Синці: в щічній ділянці зліва, на передній поверхні правого колінного суглобу та на передній поверхні лівого колінного суглобу, в проекції 6-7-го міжреберя по білягрудинній лінії;
-Поранення лівої та правої легень, травматичний двосторонній гемоторакс, переломи другого та пятого ребер справа.
Тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та як такі, що призвели до смерті ОСОБА_10 та перебувають в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом не було взагалі обґрунтовано у вироку свою позицію щодо призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією статті ч.2 ст. 121 КК України, обвинуваченому ОСОБА_8 . Суд не в достатній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини, яке є найвищою соціальною цінністю, наявність обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу винного, який офіційно не працевлаштований, постійного заробітку не має, на утриманні дітей і осіб похилого віку не має, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні на досудовому розслідуванні у повному обсязі не визнав, а також те, що ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше 11 ударів розкладним ножем, від яких в подальшому настала смерть останнього.
Вважає, що при застосуванні до ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України, судом не буде дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, натомість буде закріплено у свідомості обвинуваченого можливість уникнути справедливого покарання за вчинений тяжкий злочин та впевненість у тому, що покарання все одно буде мінімальним, що не сприяє охороні прав і свобод людини і громадянина від злочинних посягань та запобіганню злочинам.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даної апеляції, просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, кваліфікація його дій та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, щире каяття як обставину, що пом`якшуює покарання, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, в якості обтяжуючої покарання обвинуваченого обставини.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах ч.2 ст. 121 КК України, саме з реальним його відбуттям, з ізоляцією від суспільства, за відсутності підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України, а саме 7 років позбавлення волі.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а саме у вигляді 8 років позбавлення волі колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4