Провадження №1-кс/369/2266/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання т.в.о. заступника начальника відділення слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001696 від 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання,-
В С Т А Н О В И В:

Т.в.о. заступника начальникавідділення слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 , 18.08.2021 приблизно о 23 год. 40 хв., маючи умисел на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу прибув до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, підійшов до огороджувального паркану вищевказаного будинковолодіння, підпалив пляшку із заздалегідь заготовленою речовиною для пришвидшення процесу загоряння та кинув її на кришу альтанки, що розташована на території вказаного домоволодіння в результаті чого остання загорілась.

Після цього, з метою залишення місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, таким чином заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

19.08.2021 о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.08.2021 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Чоботарь проти Молдови» термін «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, яке повинно підтвердити або спростувати підозру.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, українець, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
Вказана підозра э обґрунтованою оскільки повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 19.08.2021; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.08.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом затримання гр. ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України від 19.08.2021; протоколом обшуку від 19.08.2021.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Хартлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі ««Тимошенко проти України»» вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам передбачених передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є те, що усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років, може навмисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Разом з цим, в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне:

- підозрюваний не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх, недієздатних чи непрацездатних утриманців, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім того, останній не має офіційного місця навчання чи роботи.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити або сховати будь-якуіз речей, що мають істотне значення для кримінального провадження, а саме те, що місце придбання та зберігання запалювальної суміші наразі не встановлено,що дає підстави вважати,щро у випадку застосування менш суворого запобіжного заходу, останній може їх знищити.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на потерпілого, інших осіб у кримінальному провадженні. Необхідно зазначити наступне. Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний маючи вільну можливість у пересуванні та знаючи про фактичне місце проживання потерпілого, який фактично проживає біля місця вчинення злочину та ще не допитаний безпосередньо в суді, може незаконно впливати на нього, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань. Крім того, на даний час в органу досудового розслідування є необхідність у проведенні ряду слідчих дій, встановити всіх осіб, які можуть бути свідками у даному кримінальному провадженні, а тому існує реальний ризик того, що підозрюваний перебуваючи на свободі, буде здійснювати вплив на останніх із метою надання неправдивих показань.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, таким чином реалізувати ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що ОСОБА_4 має широке коло близьких родичів, знайомих, друзів, яких останній може схиляти до дачі неправдивих показів органу досудового розслідування на його користь, в тому числі щодо забезпечення собі псевдо алібі, таким чином перешкоджатиме органу досудового розслідування.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що останній не має офіційного місця роботи, офіційного джерела доходу, а як наслідок відсутність грошових коштів для забезпечення належного рівня життя. Вказане кримінальне правопорушення останній вчинив з мотивів ревнощів, оскільки раніше перебував у відносинах із останньою, та може виняти аналогічні злочини по відношенню до іншого майна потерпілої.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.
Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотанні.
Крім того, захисником підозрюваного, заявлено скаргу в порядку ст. 206 КПК України, відповідно до якої вказував на те, що в даному випадку під час затримання його підзахисного було допущено грубе порушення КПК України, так як не було законних підстав передбачених статтею 208 КПК України для затримання ОСОБА_4 . На підставі чого захисник просив визнати незаконним затримання ОСОБА_4 та застосування до нього спеціальних засобів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку осіб які брали участь у розгляді справи, суд приходить до висновку що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, вирішуючи питання стосовно клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В своєму клопотанні слідчий, а також прокурор в судовому засіданні не довели, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Також слідчим та прокурором належним чином не обґрунтовано жодного ризику які б давали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1,3,5 статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, слідчий суддя не вбачає підстав для реалізації ст. 206 КПК України. В даному випадку підозрюваний був затриманий 19.08.2021 р. в порядку ст. 208 КПК. А тому відповідна скарга захисника підозрюваного не підлягає задоволенню.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, даних про його особу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 179, 181, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника відділення слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001696 від 19.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України - відмовити.

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 про незаконне затримання відмовити.

Застосувати до підозрюваногоОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, неодруженого проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 60 діб, тобто до 17 жовтня 2021 року (включно).

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Зобов`язати підозрюваного:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця реєстрації (проживання);
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього, про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, підозрюваними у даному криминальному провадженні.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду проголошено 25 серпня 2021 року о 16 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1