У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/7732/21

№ 1-кс/183/1453/21

15 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 25.04.2020 року до ЄРДР за № 0000642 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1971 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровській області ОСОБА_2 про арешт майна.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту знаходяться землі сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:033:0400 та :02:033:0401, які відповідно до технічної документації і державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 071472 належать ОСОБА_3 , на яких встановлено факт самовільного зайняття вищезазначених земельних ділянок невідомими особами.

Дізнавачем СД Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було допитано в якості потерпілого ОСОБА_3 , який показав, що останній володіє земельною ділянкою з кадастровим номером :02:033:0400, загальною площею 1,2800 га, та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:033:0401, загальною площею 3,5419, що підтверджуються технічною документацією та державним актом на право приватної власності ІІ-ДП № 071472, виданої на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Губиниської селищної Ради народних депутатів № 10 від 22.02.2000 року, а сам державний акт виданий 12.03.2000 року та підписаний Головою Губиниської селищної Ради ОСОБА_4 та інженером землевпорядником ОСОБА_5 . Також останній зазначив, що дана земельна ділянка ніколи і нікому в оренду не передавалась та ніяких усних або письмових договорів про користування вищезазначеною земельною ділянкою будь з ким не укладалось. На теперішній час земельну ділянку з кадастровим номером :02:033:0400 займає ОСОБА_6 , та дана земельна ділянка має вже інший кадастровий номер, а саме :04:001:0358.

Під час моніторингу кадастрової карти України було виявлено відсутність кадастрових номерів :02:033:0400 та :02:033:0401, які належать ОСОБА_3 .

Дізнавачем СД Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було направлено вимогу на адресу відділу №1 у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з метою отримання інформації щодо вищезазначеного кадастрового номеру та документації до нього.

Згідно відповіді відділу №1 у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за даними Національної кадастрової системи земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0358 була перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. Цільове призначення: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею: 4.3393 га. Адреса земельної ділянки: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Губиниська селищна рада. Зареєстрована земельна ділянка за ОСОБА_6 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії та номер І-ДП № 124020 від 04.10.2004 року. Також було повідомлено, що правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки у відділі відсутні.

На отриману інформацію було направлено повторну вимогу до відділу №1 у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з метою отримання інформації та належним чином завірених копій державного акта на право власності на земельну ділянку серії та номер І-ДП № 124020 від 04.10.2004 року виданого ОСОБА_6 та державного акту на право приватної власності ІІ-ДП № 071472 від 12.03.2000 року виданого ОСОБА_3 з метою перевірки достовірності даних.

У листі-відповіді відділ №1 у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомляє, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії та номер І-ДП № 124020 від 04.10.2004 року, виданого ОСОБА_6 у відділі відсутній, а державний акт ОСОБА_3 у наявності.

В ході досудового розслідування було отримано копію договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0358, підписаним з одного боку орендодавцем ОСОБА_6 та з іншого боку орендарем фермерським господарством «СФГ ВІА АГРО» в особі директора ОСОБА_6 .

В рамках даного кримінального провадження дізнавачем СД Новомосковського РВП в Дніпропетровській області було винесено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території з метою встановлення та допиту особи на ім`я ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , результати проведення якої до теперішнього часу не надійшли.

08.11.2021 року дізнавачем СД Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0358, приватної власності, площею 4.3393 га, яка має цільове призначення: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Губиниська селищна рада, яку в подальшому визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що у кримінальному провадженні самовільно зайнята земельна ділянка визнана у встановленому порядку речовим доказом самовільного використання вказаної земельної ділянки, з метою забезпечення збереження речового доказу та недопущення пошкодження, псування та подальшого відчуження особами, що вчинили вказане кримінальне правопорушення та на теперішній час не встановлені, на час розслідування, на дану земельну ділянку слід накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

У випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 962 Кримінального кодексу України, тобто спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або були предметом кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості подальшого відчуження вказаних земельних ділянок, недопущення будь-якого розпорядження вказаними земельними ділянками виникає необхідність у тимчасовому, за ухвалою слідчого судді, позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування зазначеними земельними ділянками щодо якої існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, оскільки, воно є предметом кримінального правопорушення та набута в результаті вчинення кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор не з`явився у зв`язку з обмеженнями, встановленими введенням в Україні карантину. Слідчий суддя вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, дослідивши надані прокурором докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на майно, вважає, що підстав, зазначених у клопотанні, немає.

Так, прокурор в своєму клопотанні, зазначає про процесуальні дії, які були проведені дізнавачем, зазначаючи, що останнім було допитано ОСОБА_3 , зроблені запити до відділу №1 у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та винесена постанова про проведення процесуальних дій на іншій території з метою встановлення та допиту особи на ім`я ОСОБА_6 . При цьому остання постанова дізнавача на час подання клопотання навіть не проведена. Таким чином слідчий суддя вважає, що таке клопотання прокурора не направлено на повне та всебічне розслідування даного кримінального провадження. Фактично показання ОСОБА_3 на теперішній час ніяким чином не перевірені.

Слідчий суддя вважає, що прокурор не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 25.04.2020 року до ЄРДР за № 0000642 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1971 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1