Провадження №11-кп/824/423/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року в частині обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час судового провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 05 лютого 2022 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України. Інкриміновані йому кримінальні правопорушення є тяжкими і особливо тяжкими, за одне з яких, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. На думку суду першої інстанції, на даний час, а саме на стадії підготовчого судового засідання, не вбачається підстав для зміни чи скасування раніше застосованого запобіжного заходу. Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема перебування у цивільному шлюбі, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, роботи, наявність численних відзнак та нагород, не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Крім того, на думку районного суду, існують підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_7 на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, що в свою чергу зможе перешкодити проведенню належного судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ризики незаконного впливу на свідків та перешкоджання провадженню іншим чином, у цьому кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання цим ризикам.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень, він просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на час судового провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити, та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини.
Оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим, і як наслідок незаконним, оскільки постановлено: без об`єктивно з`ясованих ризиків, визначених ст.177 КПК України; без підтвердження їх доказами; без дослідження їх під час судового розгляду; не оцінені відповідно до ст.94 КПК України; не наведені належні та достатні мотиви задоволення клопотання прокурора та постановлення відповідної ухвали.
Так, при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов неправильних висновків щодо існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Адже, ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом також не враховано правомірну поведінку ОСОБА_7 при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Сторона захисту звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням ряду обов`язків. Тобто, у період з 14 липня 2021 року до 25 липня 2021 року ОСОБА_7 перебував під домашнім арештом, виконував всі покладені на нього рішенням суду обов`язки та не порушував жодним чином застосований до нього запобіжний захід. Вказане підтверджується відповіддю Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві від 28 липня 2021 року №45-аз/125/19/02-2021.
Судом також проігноровано вимоги ч.2 ст.177 КПК України та практику ЄСПЛ, що стосується неприпустимості обов`язкового тримання під вартою у разі підозри у вчиненні тяжкого злочину. Зокрема, суд неправомірно вважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів є вагомим доводом, що збільшує ризик переховування від суду. Оскільки такі твердження не можуть бути основним та єдиним доказом можливості існування такого ризику, як переховування від суду. Крім того, немає жодної мети та підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, оскільки на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей та матір пенсійного віку, які потребують його підтримки та допомоги.
Ризик незаконного впливу на свідків сторона обвинувачення формально та шаблонно використовує у кожному клопотанні про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказаний ризик не може бути основною підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, такого як тримання під вартою.
Також, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд дійшов неправильних висновків щодо відсутності медичних протипоказань, які вказують на неможливість застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не взяв до уваги той факт, що обвинувачений не має судимості, до кримінальної відповідальності не притягався, має дружину, трьох неповнолітніх дітей та маму похилого віку, був депутатом Верховної Ради VIII скликання, приймав участь в зоні бойових дій та має бездоганну репутацію серед колег та побратимів, має чисельні нагороди.
Уникнення всіх ризиків можливе шляхом застосування до обвинуваченого не винятково запобіжного заходу, такого як тримання під вартою, а наприклад цілодобового домашнього арешту із зобов`язанням носити електронний браслет, що унеможливить обвинуваченого відлучатися з місця домашнього арешту визначеного судом і при цьому, постійно знаходитись під контролем свого місця перебування за допомогою електронного браслету.
Судом також проігноровано рішення ЄСПЛ у справі «Калашніков проти Росії» від 15 липня 2002 року щодо існування презумпції залишення на свободі, а також у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року щодо неприпустимості обов`язкового тримання під вартою до вироку суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Встановлено, що прокурором до суду першої інстанції було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05 лютого 2022 року включно.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.260, ч.3 ст.260, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України, які відносяться до різного ступеню тяжкості, в тому числі і особливо тяжких злочинів. Вказані кримінальні правопорушення беззаперечно викликають суспільний резонанс. Санкція одного з інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, зокрема ч.3 ст.27 ч.2 ст.258 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.
Обвинувачений є раніше не судимим, має постійне проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, що підтверджує наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також має численні бойові винагороди, був депутатом Верховної Ради України VIIIскликання. Однак усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. На даний час у вказаному кримінальному провадженні не допитаний жоден свідок, а тому суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про існування, ризику впливу на них.
Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження сторони захисту, що стороною обвинувачення не доведено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка вказує на те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно було відхилено доводи сторони захисту щодо поганого стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливість його утримувати, у зв`язку з цим в умовах слідчого ізолятора, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже оцінюючи вказані доводи районний суд прийшов до висновку, що надані медичні документи жодним чином не вказують на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В свою чергу до суду апеляційної інстанції не було надано будь-яких доказів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції та будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого хвороб, які перешкоджають обранню йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Тягар доказування обставин, що свідчать про те, що особи, які виявили бажання стати поручителями заслуговують на довіру або особливу довіру, а також обставин, що свідчать про фінансову спроможність вказаних осіб сплатити грошове стягнення у разі невиконання ними взятих на себе зобов`язань, покладається на сторону кримінального провадження, що заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді поруки.

При цьому, на думку апеляційного суду, застосування особистої поруки є ефективним, коли для обвинуваченого розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

До суду апеляційної інстанції подали заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки. Заяви обґрунтовані тим, що їм відома суть обвинувачення і вони зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Однак, до вказаних заяв не додано будь-яких доказів аналізуючи які, суд апеляційної інстанції міг зробити висновок, що вказані особи зможуть ефективно виконати свої зобов`язання, як поручителі. Зокрема їх характеристики, інформацію про те, чи притягувались вони до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи були вони поручителями в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ними свої зобов`язання.

Крім того, зважаючи на тяжкість злочинів та їх суспільну небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Таким чином, у задоволенні заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки слід відмовити.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом та стороною захисту не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року в частині обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час судового провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 05 лютого 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :