Справа № 346/6026/21
Провадження № 1-кп/346/710/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: колегії суддів
головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч. 4 ст.153, ч. 6 ст. 153 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до закінчення досудового розслідування, а саме по 16 грудня 2021 року включно.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчиненому щодо особи, яка не досягла 14 років, своєї малолітньої падчерки ОСОБА_8 , а також у вчиненні умисних насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчиненому щодо особи, яка не досягла 14 років, повторно щодо свого малолітнього пасинка ОСОБА_9 .
В підготовчому судовому засіданні 10.12.2021 року прокурор підтримала подане нею вищевказане клопотання, в обгрунтування якого зазначає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в разі припинення дії вказаного запобіжного заходу обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покараня, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на малолітніх потерпілих, їх законного представника та свідків, вчиняючи на них психологічний тиск, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання відповідно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та 15 років або довічне позбавленням волі. Під час проведення допитів свідки у вказаному провадженні зазначали, що ОСОБА_6 систематично здійснював погрози фізичною розправою відносно них та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насильство, переслідував її. 14.06.2021 року Коломийським міськрайонним судом винесено рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_6 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки на строк 3 місяці, які полягають у забороні ОСОБА_6 перебувати в місці проживання та прописки ОСОБА_10 , наближатися на відстань 300 метрів до місця її проживання, вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку. Однак, ОСОБА_6 систематично телефонував ОСОБА_10 , надсилав повідомлення з погрозами в соціальні мережі Вайбер», здійснював її переслідування. Малолітні потерпілі також вказують, що ОСОБА_6 вчиняв відносно них психологічний тиск та фізичне насильство. Ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявні та обґрунтовані, не зменшилися та зберігаються і на даний час. Шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого неможливо запобігти вказаним ризикам, враховуючи наявність в обвинуваченого слабких соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи, ризик повторення чи продовження його протиправної поведінки. Застосування альтернативного заходу у вигляді застави вважає недоцільним, оскільки злочини вчинено із застосуванням насильства.
Захисник заперечив проти задоволення вказаного клопотання з підстав, вказаних ним в письмових запереченнях, оскільки обвинувачений має на утриманні малолітню дитину та є опікуном недієздатної особи. Прокурором не обґрунтовано підозру, а також неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Захисник просить застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри увчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).
«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про її матеріальний та соціальний стан, зв`язками з державою, у якій її переслідують.
При вирішенні даного клопотання суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства до малолітніх потерпілих, за вчинення останнього передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого, його непрацевлаштованість, та характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики можливого переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також можливого вчинення обвинуваченим інших злочинів та здійснення тиску на свідків і потерпілих при звільненні з-під варти, що свідчить про відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, та як наслідок існування вказаних в клопотанні ризиків.
Одночасно судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.
Зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та судових рішень.
Щодо доводів сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, то необхідно відзначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Одні лише доводи обвинуваченого та його захисника про обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, для зміни йому запобіжного заходу з урахуванням встановлених конкретних обставин даної справи.
За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Оскільки злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 вчинено із застосуванням до потерпілих насильства, суд не вбачає підстав для визначення йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.177-184, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
Обрати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07 лютого 2022 року.
Обвинуваченого ОСОБА_6 утримувати під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».
Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12).
На ухвалу може бути подано апеляцію до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3