Номер провадження 1-кп/243/759/2021
Номер справи 243/7675/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 12 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000836, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 червня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної Прокуратури Донецької області 16 липня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, одруженої, має на утриманні неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не обирався,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09 травня 2021 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходилась біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Знаходячись в цей час у вказаному місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з подвір`я будинку АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 у вказаний день та час, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що поруч не має сторонніх осіб, що можуть завадити доведенню її злочинних дій до кінця, підійшла до паркану будинку, яким огороджена територія подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де без законних на те підстав, проникла на територію подвір`я, що є сховищем.

Знаходячись в цей час у цьому ж місці, ОСОБА_4 , яка незаконно проникла до сховища - подвір`я будинку АДРЕСА_2 , таємно викрала майно, що належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: плиту від печі твердого палива з конфорками вартістю 433 гривні 34 копійки, п`ять колосників до неї вартістю 108 гривень 35 копійок, а також полімерний мішок, який вартості для потерпілого не становить.

Після чого ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення втекла, викраденим майном в подальшому розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 541 гривня 69 копійок.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнала себе повністю винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та суду пояснила, що 09 травня 2021 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходилась біля будинку АДРЕСА_2 , та вирішила таємно викрасти майно з подвір`я. З цією метою вона підійшла до паркану будинку, яким огороджена територія подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де без законних на те підстав, проникла на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала майно - плиту від печі твердого палива з конфорками, п`ять колосників до неї, а також полімерний мішок.

Після чого вона з місця скоєння кримінального правопорушення втекла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Вона розуміє, що вчинила противоправні дії.

У тому, що вчинила вказане кримінальне правопорушення, вона щиро розкаялася, викрадене майно було повернуто потерпілому.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпілий ОСОБА_7 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без його участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, провина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000836 було зареєстровано 18 червня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події з фототаблицею від 17 червня 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, розташована за адресою АДРЕСА_2 та зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення, де на печі для твердого палива відсутня плита з колосниками;

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 червня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 1, як свою знайому ОСОБА_9 , яка 09 травня 2021 року о 16 годині 30 хвилин виносила з території будинку АДРЕСА_2 , металеві вироби. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 червня 2021 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 червня 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 червня 2021 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 3, раніше невідому йому жінку, яка приблизно 10 травня 2021 року у денний час продала йому плиту для печі твердого палива з конфорками та колосниками до печі. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2021 року вбачається, що на фотознімку № 3 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2021 року.

Із Протоколу огляду місця події з фототаблицею від 23 червня 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є територія підприємства ТОВ «АВ ТРЕЙД ГРУП», розташоване за адресою Донецька область м. Слов`янськ вулиця Центральна, будинок № 32, де свідок ОСОБА_10 добровільно за письмовою згодою видав у присутності потерпілого ОСОБА_7 та двох понятих працівникам поліції для подальшого вилучення плиту від печі для твердого палива з конфорками та 5 колосниками до неї;

Із Зберігальної розписки вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 отримав належне йому майно плиту від печі для твердого палива з конфорками та 5 колосниками до неї;

Із Висновку судової товарознавчої експертизи № 528 від 23 червня 2021 року вбачається, що середня ринкова вартість майна на момент вчинення злочину, тобто на 09 травня 2021 року, а саме:

- плита від печі для твердого палива з конфорками складає 433 грн. 34 коп;

- п`ять колосників до неї складає 108 грн. 35 коп;

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 185 ч. 3 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 3 КК України таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

При визначенні міри покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченої.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнала себе винною та щиро розкаялася у вчиненні кримінального правопорушення, відшкодувала спричинену матеріальну шкоду у повному обсязі шляхом повернення майна.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 3 КК України, докладно розповіла про відомі їй події вчиненого кримінального правопорушення. Критично поставилася до вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Краматорського районного відділу №4 філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області від 20 вересня 2021 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Краматорський районний відділ №4 філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, відповідно до частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.»

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченої, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудною, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, посередньо характеризується за місцем мешкання, відшкодувала спричинену матеріальну шкоду у повному обсязі, має на утриманні малолітню дитину - інваліда, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченої і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак, в мінімальних межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

«Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК. (Постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к (провадження № 51-284 км 18)

«Верховний Суд констатує, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.( Постанова Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18).

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченої не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному лікувальних закладах, і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченої для суспільства, відшкодування спричиненої шкоди потерпілому ОСОБА_7 у повному обсязі, всебічно оцінюючи викладені обставини, суд приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинувачену від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити їй покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: плита від печі для твердого палива з конфорками та колосниками до неї, у кількості 5 штук, які залучені до матеріалів кримінального провадження № 0000836, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 червня 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 червня 2021 року, що зберігаються у потерпілого ОСОБА_7 залишити власнику - ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1