У Х В А Л А
10 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 129/499/18

Провадження № 13-222кс21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_16 на вирок Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2020 року і

ВСТАНОВИЛА:

Органами досудового розслідування ОСОБА_16 обвинувачений у нарузі над сімома могилами, вчиненій з хуліганських мотивів за ознакою спричинення тяжких наслідків, що було кваліфіковано за ч. 4 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі КК).

За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2020 року ОСОБА_16 визнано винуватим за ч. 3 ст. 297 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Місцевий суд, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_16 з ч. 4 на ч. 3 ст. 297 КК, виходив із того, що обвинувачення не містить формулювання такої кваліфікуючої ознаки, як спричинення злочином тяжких наслідків.

На думку суду, під час судового розгляду не було встановлено спричинення наслідків у виді шкоди, яка в двісті п`ятдесят разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (примітка до ст. 185 КК)9, а визначення тяжких наслідків у вигляді наруги над трьома і більше могилами не підтверджено судовою практикою.

Зазначений вирок оскаржено в апеляційному порядку прокурором із мотивів, зокрема, безпідставної перекваліфікації дій ОСОБА_16 з ч. 4 на ч. 3 ст. 297 КК.

Прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції й ухвалити апеляційному суду новий вирок, яким визнати ОСОБА_16 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КК, і призначити відповідне покарання.

Вінницький апеляційний суд ухвалив свій вирок від 21 липня 2020 року, яким визнав ОСОБА_16 винуватим за ч. 4 ст. 297 КК і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Апеляційний суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_16 за ч. 4 ст. 297 КК, дійшов висновку про спричинення у результаті наруги над сімома могилами тяжких наслідків як для потерпілих, так і для інтересів суспільства.

Цей суд зазначив, що при кваліфікації дій винуватої особи має враховуватись не тільки пряма матеріальна шкода, зокрема у грошовому еквіваленті, але й моральний бік наслідків, характер дій обвинуваченого, який у цьому провадженні, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, демонструючи свою зневагу до загальновизнаних норм і правил ставлення до померлих, місць їх поховання, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, сталі релігійні традиції поховання, повагу до пам`яті померлих, застосовуючи значне фізичне зусилля, проявляючи неабияку наполегливість своїх протиправних дій, пошкодив сім надгробних споруд.

Зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_16 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження.

Засуджений наводить доводи про істотні порушення судом апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зокрема, вказує, що апеляційний суд не довів кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 297 КК «спричинення тяжких наслідків» у виді шкоди, яка в двісті п`ятдесят разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Також, на думку ОСОБА_16 , тяжкі наслідки за ознакою наруги над трьома і більше могилами не підтверджено судовою практикою.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - колегія суддів, Касаційний кримінальний суд) ухвалою від 23 вересня 2021 року на підставі ч. 5 ст. 4341 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передала кримінальне провадження щодо ОСОБА_16 на розгляд Великої Палати, вважаючи, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати

На думку колегії суддів, виключною правовою проблемою є відсутність у кримінальному законодавстві критеріїв визначення кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 297 КК «спричинення тяжких наслідків» в результаті наруги над могилою.

Питання такого визначення поставлено перед Великою Палатою.

Обґрунтовуючи наявність у справі виключної правової проблеми, колегія суддів навела відмінні думки у трьох науково-практичних коментарях КК під редакцією різних авторів.

Також колегія суддів вважає, що судова практика у справах цієї категорії є неоднаковою, про що наводить ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2018 року, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду щодо особи, засудженої за ч. 3 ст. 297 КК, яка обвинувачувалась у вчиненні наруги над сорока шістьма могилами з хуліганських мотивів.

В апеляційній скарзі прокурор указував, що дії особи підлягали кваліфікації судом за ч. 4 ст. 297 КК (справа № 129/2256/16к). Справа в касаційному порядку не переглядалась.

Позиція Великої Палати

Згідно з ч. 4 ст. 4342 КПК Касаційний кримінальний суд при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати на підставі ч. 5 ст. 4341 цього Кодексу у своїй ухвалі має обґрунтувати те, що страва містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу Велика Палата відповідно до з ч. 6 ст. 4342 КПК перевіряє, чи є підстави для такої передачі кримінального провадження на її розгляд.

Перевіряючи чи є зазначені підстави, Велика Палата дійшла таких висновків.

В ухвалі колегії суддів відсутнє обґрунтування того, що поставлене питання становить виключну правову проблему.

Зокрема, колегією суддів не наведено жодної суперечливої практики Кримінального касаційного суду у застосуванні ч. 4 ст. 297 КК у контексті поставленого питання.

Між тим, саме Касаційний кримінальний суд своїми рішеннями формує судову практику з метою її єдності і сталості.

Також в ухвалі від 23 вересня 2021 року не обґрунтовано відсутності чи неефективності процесуальних механізмів вирішення проблеми, що зумовлює необхідність використання повноважень Великої Палати, через які колегія суддів не взмозі відповісти на вищевказане питання під час касаційного перегляду вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_16 .

Посилання в ухвалі на одне судове рішення апеляційного суду, яке не переглядалось у касаційному порядку, не свідчить про наявність виключної правової проблеми.

Що стосується відмінностей правових позицій окремих науковців, то це саме собою не є підставою для здійснення провадження Великою Палатою з огляду на функції й завдання Касаційного кримінального суду.

Виходячи з викладеного, Велика Палата дійшла висновку про те, що окреслене судом касаційної інстанції питання не становить виключної правової проблеми, вирішення якої було б необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, а підлягає вирішенню цим судом у межах своїх повноважень відповідно до вимог закону.

Таким чином, кримінальне провадження підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 4341, 4342 КПК, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_16 повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_17
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11

ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13

ОСОБА_7 ОСОБА_14

ОСОБА_8 ОСОБА_15