Справа № 638/8533/18
Провадження № 1-кп/638/252/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінальної провадження № 0001622 від 18 грудня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
В судовому засіданні 04 лютого 2022 року обвинувачений заявив клопотання про витребування документів, надане письмово через канцелярію суду 21 жовтня 2020 року, в якому просить про тимчасовий доступ до речей і документів з метою встановлення законності походження грошових коштів, які використовувалися під час проведення НСРД, з метою подальшого використання цих коштів як доказів в даному кримінальному провадженні, надати визначеній судом особі тимчасовий доступ до речей та документів у відділі фінансового забезпечення УСБУ в Харківській області (видаткові касові ордери, розписки, акти прийому-передачі, квитанції та інші документи, які підтверджують факт передачі грошових коштів) про отримання 23.01.2018 грошових коштів в сумі 231360 для отримання відомостей про злочин та осіб, які його вчинили, через уповноважену матеріально відповідальну особу для реалізації заходу в рамках кримінального провадження №0001622, за які шляхом проведення валютно-обмінних операцій придбано по курсу 28,92 у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , від. №004 8000 доларів США, та документів про перебування речових доказів - грошових коштів 8000 доларів США та 4982 грн., на які був накладений арешт ухвалою Київського районного суду м. Харкова (квитанції за №№2847, 2851, 2854, ордери про отримання грошових коштів, та інші документи, які підтверджують факт передачі речових доказів), або їх посвідчених копій.
В обгрунтування клопотання ОСОБА_4 вказує, що при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування ним було встановлено, що згідно з протоколом огляду та вручення грошових купюр від 24.01.2018 та додатків до нього, а також протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 25.01.2018, ці грошові кошти належать ІНФОРМАЦІЯ_3 . 23.01.2018 від ІНФОРМАЦІЯ_4 оперуповноваженим 2 сектору 1 відділу ГВ БКОЗ Управління СБ України в Харківській області старшим лейтенантом ОСОБА_6 були отримані грошові кошти в сумі 231360 грн., за які шляхом проведення валютно-обмінних операцій придбав по курсу 28,92 у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , від. №004 8000 доларів США.
Однак, зазначає обвинувачений, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, підтверджуючі факт отримання 23.01.2018 у ІНФОРМАЦІЯ_4 цих грошових коштів, що ставить під сумнів законність їх надходження в проведенні заходів та подальше використання цих коштів як доказів в даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 вказує, що 26.12.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_5 був направлений адвокатський запит про надання копій документів про виділення в січні 2018 р. грошових коштів в сумі 231360 грн. для проведення НСРД по кримінальному провадженню №0001622 від 18.12.2017. 15.01.2019 листом ІНФОРМАЦІЯ_5 вих. №70/14-Ш-964/7 від 04.01.2019 про надання інформації та копій документів було відмовлено з посиланням на ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» на обмеженість доступу.
Посилаючись на ст.ст. 5, 7 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», обвинувачений зазначає, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ.
ОСОБА_4 вказує, що при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування ним була встановлена відсутність відомостей про перебування речових доказів - грошових коштів 8000 доларів США та 4982 грн., на які ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 30.01.2018 був накладений арешт; місцем зберігання визначено ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМУ від 19.11.2012 №1104.
Відповідно до ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає в наданні стороні кримінального провадження особою, в володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до суду під час судового провадження з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. В клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, в зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати в володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Виходячи з викладеного суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки обвинувачений, обгрунтовуючи необхідність доступу до зазначених документів, посилається на те, що під час досудового розслідування були допущені порушення, що призводить до недопустимості доказів за цим провадженням, однак не конкретизує, які саме порушення були допущені і ким, яким чином вони призводять до недопустимості доказів, а також не наводить інших даних, які б свідчили про наявність у нього обгрунтованих підстав вважати, що будь-які порушення. Суд вважає вказане клопотання таким, що заявлене не на належній стадії, і стосується дослідження доказів.
Клопотання ОСОБА_4 не містять жодних доказів, які б свідчили про необхідність здійснення тимчасового доступу до зазначених ним документів, для встановлення вини або невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину на даному етапі розгляду справи.
Також відсутні обґрунтовані посилання про можливість використання як доказів конкретних відомостей, що містяться в речах і документах, а також посилання на неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Також в судовому засіданні ОСОБА_4 04 лютого 2022 року заявив клопотання про заміну запобіжного заходу відносно нього з застави на особисте зобов`язання, понадне ним 21 жовтня 2020 року через канцелярію суду. З подібним клопотання звернувся захисник ОСОБА_5 16 грудня 2021 року.
В обгрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначив, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави в розмірі 264300 грн. до спливу терміну тримання під вартою, та покладено певні обов`язки.
27.01.2018 ОСОБА_7 , дружина обвинуваченого, внесла на депозитний рахунок ІНФОРМАЦІЯ_8 заставу в розмірі 264300 грн.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.04.2018 ОСОБА_4 був продовжений строк дії покладених обов`язків, що визначені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 в межах строку досудового розслідування, на строк 33 дні, тобто до 25.05.2018.
ОСОБА_4 вважає, що оскільки строк тримання під вартою не продовжувався, дія запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно нього закінчилась 25.05.2018.
Обвинувачений вказує, що всі запобіжні заходи, які визначені законом, обираються на строк, визначений ухвалою, але не більше 60 днів. Тобто запобіжний захід діє доти, доки діє ухвала і діє строк, який визначений в ній. Із спливом строку дії ухвали припиняється і дія запобіжного заходу, якщо останній не був продовжений іншою ухвалою.
Посилаючись на положення ст. 203 КПК України, ОСОБА_4 вказує, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, зокрема, після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.
Обвинувачений вважає, що всупереч вимогам ст. 94 КПК України слідчим суддею не зроблена оцінка щодо того, чи достатньо зібраних доказів у справі для висновку про наявність обґрунтованої підозри саме після спливу такого часу. Вважає, що на теперішній час ризиків не існує, оскільки він: не переховується від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить те, що він на протязі досудового розслідування та суду вже майже рік з`являвся за кожним викликом слідчого, прокурора та суду; нічого не знищує, не ховає, не спотворює будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки з 27.06.2018 він був звільнений з посади завідувача сектору з питань запобігання корупції ІНФОРМАЦІЯ_9 ; жодним чином не впливає на свідків або інших учасників кримінального провадження, не перешкоджає кримінальному провадженню іншим чином, а також не вчиняє інше кримінальне правопорушення, про що свідчить його належна поведінка та дотримання умов застосованого запобіжного заходу; раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався; є пенсіонером та ветераном органів внутрішніх справ; має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, в тому числі родину й утриманців. ОСОБА_4 вважає, що пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена належними і достатніми доказами, а ризики відповідно до ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні, в зв`язку з чим вважає, що застосування запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
В зв`язку з викладеним, на думку обвинуваченого, буде доцільним дослідити можливість обрання запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання.
З посиланням на практику щодо вказаної категорії справи захисник ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 та підтримував заявлене ним клопотання, вказавши на необхідності зміни запобіжного заходу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу і покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
При цьому, жодною правовою нормою строк дії застави до розгляду кримінальної справи по суті не обмежений.
З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 вбачається, що до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_10 » з визначенням суми застави в розмірі 264300 грн., в зв`язку зі встановленням існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
В поданому клопотанні ОСОБА_4 вказує, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, в даному кримінальному провадженні відсутні або мінімальні, однак на підтвердження такої думки не наводить достатніх доказів, які б підтверджували зменшення зазначених ризиків.
Судом вже неодноразово розглядались клопотання ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу, в їх задоволенні було відмовлено через збереження ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України.
Нових даних, які б свідчили про відсутність на даний момент зазначених ризиків, ОСОБА_4 не надано.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, які мали місце під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме: можливість ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжують існувати, в зв`язку з чим заміна обвинуваченому застосованого до нього запобіжного заходу більш м`яким в вигляді особистого зобов`язання неможлива.
Призначена ОСОБА_4 застава слугує запорукою виконання покладених на нього обов`язків, зокрема встановленого п.1 ч.7 ст.42 КПК України обов`язку прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, який діє увесь час розгляду справи.
Тому суд вважає, що саме встановлена відносно обвинуваченого застава забезпечує його належну процесуальну поведінку, оскільки внесення застави передбачало не лише звільнення його з-під варти, а також виконання покладених на нього обов`язків протягом всього часу розгляду справи.
Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу.
Також обвинуваченим ОСОБА_4 заявлене клопотання про скасування арешту майна, подане через канцелярію суду 23 грудня 2021 року.
Подібне клопотання було розглянуте судом 16 грудня 2021 року.
Суд вбачає у діях ОСОБА_4 , які виражаються у подачі чисельних однатипних клопотань, зловживання правами з метою затягування розгляду справи, та можливим бажанням уникнення від відповідальності.
Суд вкотре зауважує, що у розумінні положень ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та
або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Окремо суд звертає увагу на той факт, що долучені до клопотання копії документів не посвідчені у належний спосіб не підшиті не пронумеровані, що унеможливлю встановлення джерела походження вказаних доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 93, 95, 177, 182, 201, 290, 303, 304, 349, 376 КПК України, суд, -

постановив:
В задовленні клопотання ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів від 21 жовтня 2020 року, клопотання про зміну запобіжного заходу від 21 жовтня 2020 року, клопотання про скасування арешту на майно від 23 грудня 2021 року відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 від 16 грудня 2021 року - відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали виготовлений 04 лютого 2022 року

Суддя: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_11