Справа № 461/7499/20
Провадження № 1-кс/461/5718/21
УХВАЛА

12.10.2021 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000288 від 27 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 Кримінального Кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням у кримінальному провадженні №0000288 від 27 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 Кримінального Кодексу України.

Клопотання вмотивоване тим, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області перебуває кримінальне провадження за №0000288 від 27.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої загинуло двоє неповнолітніх дітей.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 27.07.2020, приблизно о 14 годинні 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Lexus RX350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку до м. Чоп, на ділянці дроги, що в селі Дубина Бродівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 підпунктів 1.5; 1.10 ( в частині значення термінів «безпечний інтервал», «дорожні умови», «обгін» «небезпека для руху»); Розділу 2 підпунктів 2.3 б) та д); Розділу 12, підпункту 12.4; Розділу 14, підпункту 14.6 а), вимоги горизонтальної розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків), які виразилися в тому, що він здійснюючи обгін двох попутних автопоїздів, не врахував дорожньої обстановки, не переконався у безпеці даного маневру, рухаючись із перевищенням максимально допустимої швидкості в межах населеного пункту, не вжив заходів до своєчасного та безпечного припинення маневру обгону, своєчасно не зменшив швидкість керованого ним автомобіля, створивши таким своїми діями небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, що призвело у подальшому до попутного зіткнення із автомобілем «ВАЗ 210203», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_6 , а в подальшому будучи в стані заносу, автомобіль «Lexus RX 350», виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із зустрічним автопоїздом в складі тягача «Renault Magnum DXI 460», реєстраційний номер НОМЕР_3 із причепом «Scnmitz», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

У результаті порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України неповнолітній пасажир автомобіля «Lexus RX 350» ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тупу поєднану травму тіла, яка проявилася відкритою черепно-мозковою травмою з забійними ранами, саднами, синцями на голові, з переломом кісток основи черепа, з вогнищевими крововиливами в м`які мозкові оболонки і речовину головного мозку, з крововиливами в шлуночки головного мозку, тупою травмою грудної клітки з забоєм легень, тупою травмою живота, а також переломами лівої ключиці, кісток правого передпліччя, раною, саднами, синцями на тулубі і кінцівках, котре в перебігу травматичного процесу призвело до набряку і набухання головного мозку і стало безпосередньою причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у реанімаційному відділені КНП «Бродівської центральної районної лікарні».

Малолітній пасажир автомобіля «Lexus RX 350», ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала черепно-мозкову травму: перелом склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки і в речовину мозку, що призвело до деструктивного його набряку, від якої ІНФОРМАЦІЯ_4 померла в інституті нейрохірургії імені ОСОБА_10 . Ромоданова національної Академії медичних наук міста Києва.

З місця події ОСОБА_11 27.07.2020 госпіталізовано до реанімаційного відділення КНП «Бродівська ЦРЛ», а в подальшому 28.07.2020 переведено до КРІП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова».

06.08.2020 з Львівського аеропорту «імені Данила Галицького», літаком «Learjet 35», номер рейсу: JEI 242, громадянина Республіки Франція ОСОБА_5 , транспортовано літаком «Lia» у м. Ліон Республіки Франція на лікування.

В подальшому слідчим за погодження з процесуальним керівником у кримінальному провадженні через Офіс генерального прокурора України 29.03.2021 скеровано компетентним органам Французької Республіки запит про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні, а саме вручення підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286 КК України, його допит в якості підозрюваного та вручення повістки про виклик в Україну для проведення слідчих дій.

Однак, компетентним органом Французької Республіки на виконання вказаного запиту надано відповідь від 21.06.2021 згідно якої, стан здоров`я ОСОБА_13 не дозволяє здійснення з ним процесуальних дій та вчинення юридичних повідомлень. При поверненні ОСОБА_13 в Француську Республіку його було госпіталізовано до лікарні «Nord» Університетського госпітального центру м. Сент-Етьєн, де він перебуває у відділі післяреанімаційної реабілітаційної допомоги.

На даний час, органом досудового розслідування у відповідності до прийнятої 20 квітня 1959 року Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах та додаткових Протоколів до Конвенції, підготовлено повторно відповідний запит Компетентним органам Французької Республіки про міжнародну допомогу щодо повторно вручення ОСОБА_12 повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286 КК України та допиту його в якості підозрюваного.

Разом з тим, у кримінальному провадженні, в порядку ст. 128 КПК України, потерпілою, як цивільним позивачем, подано цивільний позов до ОСОБА_13 про відшкодування 835 546 грн. 31 коп. матеріальної шкоди та 25 299 200 гри. моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила смерть двох дітей.

Таким чином, з метою забезпечення можливості в подальшому відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням заявник просить задовольнити клопотання та накласти арешт на лофт (квартиру) громадянина Республіки Франції ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності.

Заявник у судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах клопотання та просить таке задовольнити.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно ст.172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;2) перелік і види майна, що належить арештувати;3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, порядок урегулювання відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.
Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Відповідно до частини четвертої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.
Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності.
Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній.
У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.
У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої.
Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном.
Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.
Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.
Водночас, заявником не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права користування завданням кримінального провадження. Також в матеріалах справи відсутня згода компетентних органів іноземної держави на застосування забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, яке знаходиться на території Королівства Бельгія.
Приймаючи до уваги викладене, а також необґрунтованість і недоведеність клопотання, слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на зазначене майно.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170- 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000288 від 27 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 Кримінального Кодексу України відмовити за безпідставністю.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду, в строки, передбачені ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .