Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4366/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000820 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Червоноармійськ Житомирської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, заміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої за ч. 1 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року та постановити новий вирок, яким виправдати її у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним, оскільки судом не було взято до уваги те, що вона прийшла до УПтСЗН 12.06.2018 року об 11 год.15 хв., а конфлікт відбувся о 14 год. 10 хв. Посилається на те, що заява на субсидію видається безкоштовно, однак потерпіла вимагала в неї її купити. Вказує на те, що о 14 год 10 хв саме потерпіла ОСОБА_9 спровокувала конфлікт своєю непристойною поведінкою, оскільки остання потягнула за руку жінку та спричинила штовханину. Зазначає, що потерпіла розірвала їй сукню, золотий ланцюжок, шарпала за одежу та вдарила рукою в лице. Проте, працівники поліції не складали відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, а зателефонували їй с поліції лише 10.07.2018 року, тобто через місяць після конфлікту. Вважає, що слідчі дії проводились на користь потерпілої та органом місцевої влади службове розслідування за даним фактом не проводилося. Зазначає, що стягнення з неї 10000 грн моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 є необгрунтованим. Крім того, судом не враховано збіг її особистих сімейних обставин, те що її дочка інвалід з дитинства перебувала в лікарні та вона не могла передбачити наслідки агресивної та неправомірної поведінки потерпілої. Зазначає, що саме потерпіла заподіяла їй ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу кримінального правопорушення. Зазначає, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України кваліфіковано не вірно, оскільки не були зумовлені бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Вказує на бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Зазначає, що на момент закінчення досудового розслідування сторона обвинувачення надала обвинуваченій лише відкориговані нею ж витяги з ЄРДР, однак в цих витягах відсутня повна інформація з ЄРДР, яка стосується хронології внесення даних до цієї системи. Вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2018 року є недопустимим доказом, оскільки фотознімки надані для впізнання непридатні до використання. Зазначає, що судом не враховані пом`якшуючі обставини, те, що обвинувачена є особою пенсійного віку, отримує пенсію в розмірі 1769 грн та має на вихованні дитину інваліда.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 не обирався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12 червня 2018 року ОСОБА_9 , виконуючи свої посадові обов`язки головного спеціаліста підрозділу інформації та консультацій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердичівської міської ради (далі - УПСЗН), яке розташоване за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська, 83, здійснювала прийом громадян.

Цього ж дня о 14 год. 30 хв. у приміщенні УПтСЗН виконкому Бердичівської міської ради знаходилась ОСОБА_7 з метою оформлення субсидії.

Перебуваючи у черзі, ОСОБА_7 безпричинно, діючи з хуліганських спонукань, ігноруючи загальноприйняті правила порядності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, схопила руками за волосся ОСОБА_9 , потягнувши таким чином останню до себе, що дало їй змогу в подальшому нанести один удар коліном в район поясниці, один удар в область грудної клітини, декілька ударів кулаками в ділянку лівого та правого передпліч та один удар правою ногою в ділянку лівого колінного суглобу.

В результаті нанесених ударів ОСОБА_7 заподіяла потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці правого та лівого передпліч, куприка, лівого колінного суглобу, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 винною себе у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, пояснила, що 12 червня 2018 року вона прийшла до УПтСЗН для переоформлення субсидії. Зайняла чергу і в кабінеті № 1 попросила заяву у раніше незнайомої їй потерпілої, та сказала, що потрібно купувати. В іншому кабінеті їй дали заяву, вона її заповнила і чекала свою чергу. Близько 12 год. 15 хв. потерпіла пішла на обід, о 13 годині вона повернулася та з іншими особами зайшла в кабінет. О 14 годині люди почали обурюватися, що черга не рухається. Приблизно о 14.30 год потерпіла відкрила двері кабінету і щось крикнула, а потім почала тягнути жінку у фіолетовій футболці та випадково наступила їй на ногу, на що вона потерпілій зробила зауваження. Потерпіла тягнула жінку, а потім почала шарпати за одяг її. Люди почали кричати на потерпілу, яка обізвала її нецензурним словом та виштовхала за двері. Потім потерпіла вдарила її рукою по голові, від чого злетіли окуляри на стіл. Коли вона нахилилася за окулярами, потерпіла вдарила її у обличчя, видно зачепила нігтями і ланцюжок, обличчя дуже пекло, з`явилася кров. В цей час якийсь чоловік відтягнув потерпілу, яка почала комусь дзвонити. До приїзду поліції вона була в управлінні, оскільки вважала, що це був звичайний конфлікт. У неї від стресу був стан як після наркозу, працівник поліції відібрав у неї усну заяву про злочин та письмові пояснення. Через три дні у неї з`явилися синці, але заяву вона не писала, до поліції не зверталася, не вважала за потрібне. Через тиждень, вона приходила до УПтСЗН і на потерпілій синців не бачила, вона попросила вибачення у потерпілої за конфлікт. 10 липня її запросила до поліції з приводу цього конфлікту, але про тілесні пошкодження, які їй були нанесені ніхто не розбирався. Лише 27 серпня, коли вона прийшла в поліцію у неї відібрали заяву про злочин та дали направлення на експертизу, але експерт нічого не зафіксував. Наполягає на тому, що потерпілу вона не била, у неї в цей час в одній руці була сумка, в іншій паспорт із заявою, тому і вдарити вона не могла, як і не могла нанести удар ногою, бо була у в`єтнамках. Наміру посягати на громадський порядок, протиставляти себе оточуючим у неї не було, вона прийшла переоформити субсидію.
При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 надала аналогічні покази. Зауважила, що відносно потерпілої не були внесені відомості до ЄРДР.
Проте, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним спеціалістом в УПСЗН по вул. Європейській, 83, робочий кабінет - № 1, приймальня. До її обов`язків входить надання інформації громадянам, консультації, прийняття дзвінків по гарячій лінії, розведення відвідувачів по кабінетам спеціалістів для оформлення субсидій. У травні 2018 сталося багато змін у законодавстві щодо субсидій, багатьом людям потрібно було звернутися до управління для переоформлення документів, у 90% випадків виникали проблеми, тому керівництво вирішило проводити прийом громадян за попереднім записом, відповідно на той час чотири спеціалісти працювали з людьми по живій черзі, двоє за попереднім записом по талонах. При цьому їхній відділ працював без обіду, спеціалісти позмінно у обідню перерву виходили пообідати, щоб не припиняти роботу. 12 червня 2018 року вона була на роботі, в подальшому дізналася, що ОСОБА_7 , яка була в черзі, бігала всюди, все їй не подобалося, влаштувала скандал у 22 кабінеті. О 12 годині вона виходила на обід і вперше побачила ОСОБА_10 , яка її запитала, чи вона на обід і почала обурюватися. З обіду вона повернулася о 13 годині, до кабінету зайшла жінка по талончику, а ОСОБА_10 її не пускала. Вона вийшла у коридор, пояснила, що є попередній запис для зручності, щоб не стояти у черзі. Терепа не реагувала, кричала, що нікого не пустить, що вона стоїть у черзі, хоча була далеко не першою. Жіночці (свідок ОСОБА_11 , яка прийшла за ОСОБА_12 не ходячу бабцю) сказала, щоб та зайшла у час на талончику о 14.30, бо ще рано. У призначений час вона підійшла до дверей, щоб провести відвідувача до спеціаліста, але обвинувачена почала не пускати. Вона намагалася їй пояснити, що існує певний порядок, але ОСОБА_10 взяла її за коси, штовхнула на двері, вдарила у спину (копчик) ногою, вона так зрозуміла коліном, потім по ногам, а коли розвернулася - у груди та обличчя руками. У відповідь ударів вона не наносила, оскільки є службовою особою і не може собі такого дозволити. Втрутилися ОСОБА_13 , хлопець з іншого відділу та дівчина з черги. Викликали поліцію, вона поїхала у травмпункт, її оглядали, грудну клітину вона посоромилася показувати, в подальшому її оглядав і судмедексперт. До серпня ОСОБА_10 не бачила, але з серпня почалися її безпідставні скарги та перевірки;
- показах свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що в червні 2018 року вона оформляла субсидію своїй подрузі за попереднім записом. Близько 14.15 вона прийшла до УПтСЗН, запитала у черзі, хто останній по талончикам. Раніше незнайома їй обвинувачена, яка стояла ближче до дверей зліва, відразу почала кричати на неї. Коли вийшла з кабінету потерпіла і запросила її, ОСОБА_7 стала у дверях, розставивши руки, не даючи пройти, штовхнула ОСОБА_9 в груди, почала наносити удари, потерпіла закрилася, почала кричати. Тоді ОСОБА_7 почала бити потерпілу в голову було близько 5-6 ударів, дряпати обличчя, після чого схопила потерпілу за волосся. Люди з черги вступилися за потерпілу. Конфлікт тривав хвилин 5. В конфлікт втрутився чоловік - співробітник управління, який розтягнув жінок і конфлікт припинився. Пізніше прибули працівники поліції, які опитували потерпілу ОСОБА_9 . Під час конфлікту потерпіла жодних образ, грубощів, нетактовної поведінки стосовно ОСОБА_7 не допускала, навіть активних дій для свого захисту не вчиняла;
- показах свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює головним спеціалістом підрозділу інформації та консультацій УПСЗН. Разом з нею у підрозділі працює потерпіла ОСОБА_9 , з якою вони сидять в кабінеті АДРЕСА_2 . 12.06.18 року на початку 15 години вона була в кабінеті начальника, тому початку події не бачила. Спускаючись по сходам на перший поверх, де праворуч розташовується їхній кабінет, почула гамір. Побачила, що двері до їхнього кабінету відкриті навстіж, ОСОБА_9 стояла лицем до кабінету, намагаючись закрити двері, а обвинувачена, стоячи у потерпілої за спиною, не давала закрити двері, тягнучи потерпілу за волосся на потилиці. Потерпіла розвернулася, обвинувачена схопила ОСОБА_9 за грудки і штовхнула об двері. Люди, що були в черзі обурювалися діями ОСОБА_7 , в цей момент з 3-го кабінету на першому поверсі вийшов співробітник ОСОБА_16 , який розборони жінок. В результаті подій у ОСОБА_9 була подряпина на правій стороні обличчя, довжиною 2-3 см, з якої йшла кров. Наступного дня потерпіла показувала спину, на якій були почервоніння посередині і нижче поясниці, які в подальшому стали синяками. Після подій ОСОБА_9 почала скаржитися на болі у спині, головний біль, погіршення стану здоров`я потерпілої тривало до вересня, коли у неї помер син. В той день інших конфліктних ситуацій не було. Робота установи не припинялася;
- показах свідка ОСОБА_17 , яка в суді першої інстанції пояснила, що працює прибиральницею УПСЗН, в той день потерпіла ОСОБА_9 попросила її допомогти розкласти документи. Десь після 14 год. до кабінету зайшла жіночка, сказала, що прийшла по талончику. Раніше незнайома їй обвинувачена ОСОБА_7 почала кричати, чого без черги. Потерпіла показала журнал, по якому ведуться попередні записи людей. Коли прийшов час по талончику у жінки, потерпіла запросила її, стоячи у прольоті дверей, які були відкритими. Тоді ОСОБА_7 схопила ОСОБА_9 за коси, почала наносити удари потерпілій, вона бачила, як замахувалася кулаками. В коридорі люди обурювалися, але у конфлікт не вступали. Потерпіла під час подій вела себе толерантно, до обвинуваченої ніяких дій не вчиняла, не відштовхувала, лише закривалася. З 3-го кабінету вийшов ОСОБА_16 , став між жінками і припинив конфлікт. Після події на потерпілій вона бачила подряпини біля носа і губи, виступила кров. Далі потерпіла поїхала знімати побої, а наступного дня показувала їй синці на спині і сідницях;
- показах свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що в літню пору 2018 року він прийшов оформити субсидію до УПтСЗН. Він стояв у черзі, з кабінету часом виходила потерпіла та заспокоювала людей, вела іншу роботу. Десь перед обідом до дверей кабінету для оформлення субсидій підійшла якась жінка і сказала, що вона по запису. Раніше незнайома йому обвинувачена, за якою він був у черзі, не пускала цю жінку. В коридор вийшла потерпіла і пояснювала, що для того, щоб не створювати черги, існує попередній запис. Потерпіла, не намагалася провести жінку, вела себе ввічливо і чемно. Натомість обвинувачена вела себе агресивно, встала в порозі і нікого не пускала в кабінет. Між обвинуваченою і потерпілою виникла штовханина, хто кого першим почав штовхати, сказати не може, не пам`ятає. Щоб жінки наносили одна одній удари, тягали за коси не бачив. Конфлікт тривав хвилин 10. В якийсь момент обвинувачена штовхнула потерпілу так, що у тієї злетіли окуляри. Люди розбороняли жінок, а він підняв окуляри, щоб не розтоптали. Потім приїхала поліція, його усно запитували, що він бачив. Жінок на місці вже не було ;
- показах свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що в той день він був на своєму робочому місці каб. № 3 в УПтСЗН, здійснював прийом громадян. Його кабінет знаходить на першому поверсі управління в кінці коридору, потерпілої № 1 на початку коридору. Почув галас, вигуки у коридорі, які були більш гучними ніж завжди. Вийшов подивитися. Побачив, що обвинувачена і потерпіла конфліктують. Потерпіла була у прольоті дверей, спиною до свого кабінету, обвинувачена відповідно обличчям. Він підійшов вже на завершення конфлікту, побачив лише, що обвинувачена тримає потерпілу за волосся і, ніби, наносить удар рукою у спину потерпілій, зверху вниз, точно не пам`ятає. Він став між жінками і припинив конфлікт. На обвинуваченій тілесних ушкоджень він не бачив, на потерпілій серед видимих була подряпина на обличчі;
- показах свідка ОСОБА_20 дільничого Бердичівського ВП, який підтвердив, що 12.06.2018 року він в складі СОГ виїхав на повідомлення про конфлікт в УПтСЗН на вул. Європейській в м.Бердичіві. Коли приїхали, потерпіла була знервована, пригнічена, казала, що її побила обвинувачена. ОСОБА_9 пояснила ситуацію: зайшла людина по талончику за попереднім записом, обвинувачена почала кричати, що проходять без черги, почала тягнути потерпілу за шию, подряпала, била по голові. На потерпілій пам`ятає подряпину, інших тілесних ушкоджень не пам`ятає. На обвинуваченій тілесних ушкоджень не було, вона ні на що не скаржилася. Обвинувачена була збудженою, взагалі не хотіла з ними говорити, кричала на працівників поліції;
- показах свідка ОСОБА_21 , старшого слідчого Бердичівського ВП, який пояснив, що 12 червня 2018р. на місці події він не працював, а лише допитував у справі свідків. У прийнятті заяви про злочин він не відмовляв.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2018 року, з якого видно, що попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , яка 12.06.2018 року близько 14 год. 20 хв. заподіяла їй тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.п. 9);
- даними копії довідки Бердичівської ЦМЛ № 2843, копії Журналу Реєстрації амбулаторних хворих цілодобового травматологічного пункту, згідно з якими ОСОБА_9 зверталася до травмпункту 12.06.2018 року о 15.30 год. з приводу виробничої травми, отриманої 12.06.2018 року о 14.30, діагноз: забій м`яких тканин спини, забій м`яких тканин голови, алкотест 0,0‰ (т. 1, а.п. 15, 68-69);
- даними відповідей Бердичівської ЦМЛ та Бердичівської ЦРЛ, відповідно до яких ОСОБА_7 з 12.06.2018 до 22-27.08.2018 року за медичною допомогою не зверталася (т. 1, а.п. 66, 71);
- даними довідок №№ 2187, 2188 від 22.08.2018 року, копії посадової інструкції Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради, відповідно до яких ОСОБА_9 працює в управлінні на посаді головного спеціаліста підрозділу інформації та консультацій з 08.09.2001 року з відповідними посадовими обов`язками, управління працює щоденно з 08.00 до 17.00 з перервою на обід з 12.00 до 13.00, вихідні субота та неділя, відділ прийому заяв та документів з питань та надання соціальних допомог здійснює прийом громадян без перерви (т. 1, а.п. 23-27);
- даними копій списку осіб, які були попередньо записані на прийом по талонах в УПСЗН на 12.06.2018 року та талону № 10, згідно з якими на 14.30 була записана ОСОБА_22 (т. 1, а.п. 30, 31);
- даними листа УПСЗН № 2202 від 27.08.2018 року, згідно з яким відповідно до Положення про підрозділ інформації та консультацій, затвердженого рішенням міської ради від 22.09.2017 року № 455, прийом громадян у період з 30.05.2018 до 31.08.2018 року проводиться по талонах та у порядку живої черги (т. 1, а.п. 33);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.07.2018 року з ілюстративною таблицею до нього, під час якого свідок ОСОБА_14 в Бердичівському ВП показала як саме невідома їй жінка 12.06.2018 року близько 14.15 наносила удари потерпілій: перші удари кулаками у грудну клітку потерпілої, після чого потерпіла зігнувши руки, приклала їх до своєї грудної клітки, таким чином захищаючись, невідома жінка нанесла другу серію ударів кулаками у передпліччя потерпілої, далі удари в голову потерпілій та намагання схопити за волосся.
Дані протоколу про час, спосіб вчинення кримінального правопорушення в цілому відповідають обставинам кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, показанням потерпілої та іншим дослідженим доказам (т. 1, а.п. 40-42);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 399 від 08.08.2018 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці правого та лівого передпліч, куприка, лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Покази свідка ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту частково відповідають тілесним ушкодженням, які були спричинені ОСОБА_9 (не всі місця прикладання сили описані, не всі свідок і бачила) (т. 1, а.п. 46).
Допитаний судом експерт ОСОБА_23 зазначив, що у справі він проводив дві експертизи та складав акт освідування від 19.06.2018 року. Під час освідування від безпосередньо виявив на потерпілій 4 крововиливи, які описав і які були підставою для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Довідка з травмпункту не враховувалася, бо не містила об`єктивних даних. В подальшому на підставі акту проводив експертизу, а потім і експертизу по слідчим експериментам з долученими фототаблицями. У потерпілої він особисто виявив крововиливи на передпліччі, місць прикладання сили було не менше 4-х по кількості крововиливів, але місць могло бути більше в залежності від сили прикладання не завжди утворюються тілесні ушкодження. Крововиливи у потерпілої були зеленкуватого відтінку, що вказує на час утворення тиждень, плюс/мінус день, тобто могли виникнути в термін, вказаний в ухвалі - 12.06.2018 року;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених їй 4-х зображень жінок впізнала фото ОСОБА_7 , як жінки, яка 12.06.2018 року у приміщенні УПтСЗН вчинила хуліганські дії щодо працівника установи (т. 1, а.п. 86-87).
- даними протоколу огляду місця події від 23.08.2018 року, при проведенні якого зафіксовано місце скоєння кримінального правопорушення оглянуто приміщення УПтСЗН по АДРЕСА_3 , поблизу вхідних дверей до каб. № 1 на першому поверсі. Під час огляду зафіксовано наявність інформації на дверях до кабінету щодо графіку роботи з 8.00 до 17.00, попередній запис на прийом за телефоном (т. 1, а.п. 91-92).
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не встановлено мотив вчинення злочину, а саме у чому полягає особлива зухвалість в діях обвинуваченої, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно судової практики, що викладена у пунктах 3-5, 9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику в справах про хуліганство», відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Як хуліганство дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень кваліфікують в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Безпосереднім об`єктом злочину за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Так, судом було встановлено та стороною захисту не заперечувалось місце скоєння кримінального правопорушення, яке є громадським, наявність під час події навколо великої кількості сторонніх громадян, на яких увага взагалі не зверталася, доказами дослідженими судом підтверджено факти нахабного поводження, буйства, бешкетування (крики) обвинуваченої, поєднані з насильством, тобто наявності ознак особливої зухвалості. Наявність у ОСОБА_7 мотиву явної неповаги до суспільства ґрунтується на об`єктивних показаннях свідків, висновку судово-медичної експертизи, якими повністю підтверджено наявність у ОСОБА_7 саме такого мотиву за критеріями, визначеними судовою практикою: потерпіла перебуває на робочому місці і не є ініціатором активної фази конфлікту; потерпіла є раніше незнайомою для обвинуваченої, з якою відповідно і не може існувати якихось тривалих неприязних стосунків, ніяким чином не може існувати хоча б в якійсь мірі значний привід для спричинення тілесних ушкоджень, тим більше у громадському місці, у присутності сторонніх осіб; дії ОСОБА_7 припинили лише сторонні особи, потерпіла в цей час жодних дій до обвинуваченої не застосовувала; обвинувачена, вчиняючи неправомірні дії, ігнорує елементарні правила поведінки у суспільстві, не реагуючи на оточуючих, ставить власні інтереси над інтересами всіх оточуючих, над встановленими нормами, демонструючи таким чином свою зверхність над іншими, а отже протиставляючи себе їм, обвинувачену не цікавить, які правила поведінки існують, не цікавить, що навколо люди виконують свої функції, дотримуються своїх обов`язків, її цікавить виключно досягнення своєї мети, а те, що при цьому порушуються інтереси інших, для неї не важливо.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мотивами вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення були її зневага до загальноприйнятих правил поведінки у суспільстві і вона діяла з умислом на грубе порушення громадського порядку.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт завдання ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень потерпілій, тому колегія суддів дійшла висновку, що дії обвинуваченої в даному випадку вірно кваліфіковано як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, оскільки дії обвинуваченої супроводжувались насильством із заподіянням потерпілій тілесних ушкоджень.
Доводи захисника про бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зокрема про те, що на момент закінчення досудового розслідування сторона обвинувачення надала обвинуваченій лише відкориговані нею ж витяги з ЄРДР, однак в цих витягах відсутня повна інформація з ЄРДР, яка стосується хронології внесення даних до цієї системи, не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. Крім того, вказаним доводам суд першої інстанції надав оцінку, зазначивши, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування про вчинене кримінальне правопорушення були внесені 10.07.2018 року за ч.1 ст.296 та ч.1 ст.125 КК України і досудове розслідування проведено після внесення таких відомостей, тобто вимоги ст. 214 КПК України дотримано. Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається у формі постанови, постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий визнає це за необхідне. Наведені вимоги КПК України також дотримано.

Визнання недопустимим доказів відповідно до ст. 86 КПК України можливе лише за умови, якщо вони отримані не у порядку, встановленому цим Кодексом. Проте, всі докази у кримінальному провадженні отримані у порядку, передбаченому КПК України.

Доводи захисника про можливі підміну понять слідчим, порушення підзаконного акту (Положення, Правила тощо), описки у рішеннях, висновках експертиз тощо не є підставою для визнання недопустимими доказів.

Вказання захисником на недопустимість такого доказу, як протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2018 року, оскільки фотознімки надані для впізнання непридатні до використання, тобто впізнати людину за знімком не можливо, а тим більше за окремими рисами обличчя, апеляційний суд вважає безпідставними. Крім того, вказаним доводам надана оцінка судом першої інстанції, з якою погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно ст.86 КПК України дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2018 року суд першої інстанції визнав допустимим доказом, оскільки впізнання проведено відповідно до вимог КПК України, протокол за формою відповідає вимогам ст.ст. 228, 104 КПК України, оцінка достатності ознак, за якими особа впізнала обвинувачену, судом відбувається з врахуванням того, що сама обвинувачена не заперечує своє перебування у час події на місці події, заперечується виключно факт спричинення тілесних ушкоджень, тобто далеко не обставини, які встановлюються під час цієї слідчої дії.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що потерпіла ОСОБА_9 спровокувала конфлікт своєю непристойною поведінкою, оскільки потягнула за руку жінку та спричинила штовханину, а також заподіяла обвинуваченій ушкодження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а також спростовується дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі показаннями свідків, які не є співробітниками потерпілої, але які підтвердили неправомірність дій саме ОСОБА_7 у відношенні до потерпілої, а також висновком судово-медичної експертизи, яким підтверджено докази, що саме під час конфлікту з ОСОБА_7 , у той час та місці, у потерпілої утворилися тілесні ушкодження.
Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційних скарг ідентичні доводам захисника в судових дебатах та поясненням обвинуваченої в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку при ухваленні вироку, проаналізував в сукупності з іншими доказами у даному кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність.
Суд першої інстанції обґрунтовано розцінив невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 способом захисту, спрямованим на уникнення відповідальності за вчинене діяння.
На обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції навів у вироку відповідні докази, свою оцінку цих доказів та мотиви, за якими не погодився із доводами обвинуваченої та її захисника.
Твердження захисника та обвинуваченої про невинуватість у вчиненні інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_7 кримінального правопорушення не можуть вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, адже судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням кримінального процесуального закону з повним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на безпідставне стягнення з неї компенсації за завдану моральну шкоду.
Визначаючи розмір компенсації за спричинену потерпілій моральну шкоду, суд врахував характер діяння винної особи, негативні наслідки в здоров`ї та житті потерпілої, тривалість моральних страждань і, виходячи з принципу розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.

Разом з тим, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 49 КК України.
Санкцією ч.1 ст. 296 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі на строк 5 років і відповідно до ст. 12 КК України це кримінальне правопорушення з 01.07.2020 року віднесено до кримінальних проступків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
На момент апеляційного розгляду, з дня вчинення (12.06.2018 року) обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, минуло понад три роки.
За таких обставин, обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч.1 ст. 296 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.
На підставі викладеного, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_7 зміні у вказаній частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від покарання призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2021 року за ч.1 ст. 296 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., у зв`язку із закінченням строку давності.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: