Провадження № 11-сс/4823/19/22 Слідчий суддя Овсієнко
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю: прокурора ОСОБА_5

слідчого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною в період часу з 22.00 години до 06.00 години наступної доби залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , на строк до 23 лютого 2022 року включно. Покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не відлучатися за межі Чернігівської області без згоди слідчого, прокурора або суду; прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання або роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя зазначив, що на даний час слідчим не наведено переконливих доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для обрання відносно ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення; може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; може впливати на потерпілих і свідків, з метою схилити їх до надання неправдивих свідчень, а також експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, які будуть проводити огляди транспортного засобу, та схиляти їх до винесення завідомо незаконного висновку; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а саме, створювати штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження його захисних версій.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника, які просили ухвалу суду залишити в силі, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 23 грудня 2021 року до ЄРДР за № 0000594 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, про що йому було повідомлено 24 грудня 2021 року.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Зі змісту ст.181 КПК України вбачається, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід саме у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачене безальтернативне кримінальне покарання у виді позбавлення волі. Проте, ризик того, що ОСОБА_8 має намір незаконно впливати на потерпілих та свідків, з метою схилити їх до надання неправдивих свідчень, не обґрунтований та не підтверджений належними доказами.

Як зазначили в судовому засіданні апеляційного суду слідчий та прокурор, у ході проведення досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_8 на виклики до слідчого з`являвся, свідки кримінального правопорушення на даний час ще встановлюються.

Отже, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та на підставі пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів обґрунтовано дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки щодо ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи №11 від 09.04.1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_8 вид запобіжного заходу - домашній арешт, є співмірним з існуючими ризиками; тяжкості пред`явленої йому підозри та відповідає особі підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Матеріали судового провадження та аналіз змісту апеляційної скарги дає підстави стверджувати, що прокурором не доведено наявність існування ризику п.5 ч.1 ст.177 КПК України, як і не доведено, що обраний слідчим суддею запобіжний захід не зможе запобігти наявному ризику.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував на обов`язковості доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. Так, у справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, вказано, що суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 є особою похилого віку (70 років), має ряд хронічних захворювань, ІІ групу інвалідності, міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи і відсутність судимостей.

Отже, підстав вважати, що ОСОБА_8 має намір може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; може впливати на потерпілих і свідків, з метою схилити їх до надання неправдивих свідчень, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, встановлено не було, доказів на підтвердження цього ризику не було надано і прокурором.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», у п. 51 вказано, що попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

При цьому, вимога прокурора про необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою, не підтверджена доказами, які вимагають такого обмеження свободи підозрюваного, не зазначено з яких підстав прокурор вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Частиною 4 ст.194 КПК України, передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Відтак, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3