ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2474/21 Справа № 208/5484/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років в порядку ст. 83 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років, в порядку ст. 83 КК України.
Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що адвокатом та засудженою не доведені підстави звільнення від відбування покарання за першою умовою, передбаченою ч. 2 ст. 83 КК України, відповідно до якої звільнення від відбування покарання застосовується до засудженої, яка має сім`ю або родичів, що дали згоду на спільне з нею проживання, або яка має можливість самостійно забезпечити належні умови для виховання дитини.
Суд першої інстанції зазначив, що наданий адвокатом ОСОБА_8 акт обстеження умов проживання датований 08.01.2021 року часом, коли засуджена ОСОБА_7 вже перебувала у виправній колонії, тобто, з нього не можна зробити висновок, що засуджена мала добрі стосунки з малолітнім ОСОБА_9 та його опікуном ОСОБА_10 , та що вони підтримують такі стосунки на момент відбування засудженою покарання.
Суд першої інстанції встановив, що засуджена ОСОБА_7 до позбавлення її волі не працювала, та не має права власності на житло, у якому має намір проживати.
Крім того, адвокатом не доведено, що малолітній власник житла ОСОБА_9 з опікуном бажають надати засудженій та малолітній ОСОБА_11 , яка була народжена від іншого батька, право на проживання.
Суд першої інстанції також зазначив, що відсутні докази того, що засуджена ОСОБА_7 має будь-яке інше майно, необхідне для забезпечення потреб двох малолітніх дітей з урахуванням істотної різниці в їх віці та потребах, різних умовах та витратах на утримання. Наявність у засудженої ОСОБА_7 пенсійного забезпечення, як особи з інвалідністю 3 групи, є явно недостатньою для забезпечення наведених потреб.
Суд також врахував відсутність у засудженої ОСОБА_7 трудового стажу та факт її засудження трьома вироками суду за корисливі злочини, що у співвідношенні з її віком вказує, що до позбавлення її волі вона матеріально забезпечувала себе за рахунок вчинення злочинів.
Суд першої інстанції зазначив, що на час відбування покарання засудженою ОСОБА_7 , малолітня ОСОБА_11 перебуває на повному державному забезпеченні, її належне утримання та спілкування з матір`ю гарантоване, тоді як не доведено, що за межами виправної колонії ОСОБА_7 здатна забезпечити належне утримання малолітнім дітям.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу від 29 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання.
Просить звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання в межах строку, на який відповідно до закону жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами, і до досягнення дитиною трирічного віку, на невідбутий строк відповідно до вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вимога щодо згоди члена сім`ї ОСОБА_9 , є безпідставною, оскільки чинним законодавством не передбачена.

Захисник зазначив, що засуджена має намір повернутись до себе додому, де вона зареєстрована, та до затримання проживала зі своїм сином, стосовно якого не була позбавлена батьківських прав.

Захисник наголошує, що посилання суду першої інстанції на відсутність згоди ОСОБА_10 безпідставне, оскільки отримання такої згоди не передбачено чинним законодавством, оскільки ОСОБА_10 не є родичем ні неповнолітньому сину засудженої, ані самій засудженій ОСОБА_7 .

Захисник також зазначив, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що засуджена ОСОБА_7 не зможе забезпечити утримання своїх дітей.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КК України, засуджених до обмеження волі або до позбавлення волі жінок, які стали вагітними або народили дітей під час відбування покарання, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд може звільнити від відбування покарання в межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 КК України, звільнення від відбування покарання застосовується до засудженої, яка має сім`ю або родичів, що дали згоду на спільне з нею проживання, або яка має можливість самостійно забезпечити належні умови для виховання дитини.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджена вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2020 року з урахуванням змін, внесених вироком Донецького апеляційного суду від 02.12.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 69, 71, 72 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Засуджена ОСОБА_7 перебуває в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 34)», не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала 1 дисциплінарне стягнення, наразі погашене, заохочень не має, невідбута частина покарання становить 1 рік 10 місяців 3 дні.
Засуджена ОСОБА_7 має малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно акту обстеження умов проживання від 08.01.2021 року Служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області проживає за адресою: АДРЕСА_1 , під опікою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також, в квартирі зареєстрована засуджена ОСОБА_7 . Згідно висновку служби у справах дітей, за вказаною адресою створені умови для виховання, проживання та утримання дитини.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вимога про згоду члена сімї є безпідставною, оскільки такі доводи спростовуються положеннями ст. 83 КК України, крім того, колегія суддів вважає, що наявність такої згоди від ОСОБА_10 також є необхідною, враховуючи, що малолітній ОСОБА_9 перебуває під її опікою.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що засуджена ОСОБА_7 не зможе забезпечити утримання своїх дітей, оскільки відповідно до відомостей, встановлених вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2020 року, засуджена не працювала, є інвалідом 3 групи з дитинства, раніше неодноразово засуджена, що ставить під сумнів її можливість належним чином забезпечити потреби двох малолітніх дітей, а доказів, які б спростовували такий висновок, стороною захисту не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що на час відбування покарання засудженою ОСОБА_7 , малолітня ОСОБА_11 перебуває на повному державному забезпеченні, її належне утримання та спілкування з матір`ю гарантоване, тоді як недоведено, що за межами виправної колонії ОСОБА_7 здатна забезпечити належне утримання малолітнім дітям, тобто недоведено існування умов, передбачених ст. 83 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до засудженої звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років в порядку ст. 83 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років в порядку ст. 83 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4