У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

15.12.2021 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої, судді - ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
розглянувши у присутності прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , під час підготовчого засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 22.12.2021, а розгляд даної кримінальної справи триває, прокурором внесено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 5 до 10 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років, що само по собі може бути підставою та мотивом для втечі обвинуваченого. Крім того ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни наданих ними показань, узгодження показань з показаннями вказаних осіб, а такі особи ще не допитані судом, надані ж ними показання під час досудового розслідування не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 .. Відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначених вище.
ОСОБА_4 та його захисники заперечують проти задоволення клопотання та продовження терміну перебування обвинуваченого під вартою. Згідно поданого адвокатом ОСОБА_5 заперечення на клопотання, в ході досудового розслідування не здобуто достатньої кількості належних і допустимих доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, експертам були задані невірні вихідні дані, що і вплинуло на хід розслідування. Відтак вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.286-1 КК України є незаконним, між його діями і наслідком немає причинно-наслідкового зв`язку, а відтак в його діях нема складу злочину, який ставить йому у вину. Жоден із ризиків, які наведені прокурором, не має підтвердження, ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, оскільки є одруженим, має двоє дітей, постійне місце роботи, законних підстав вважати, що він буде переховуватися від суду, немає, оскільки поведінка ОСОБА_4 свідчить про зворотне, всі докази уже зібрані, відтак він також не зможе знищити, сховати або спотворити будь-що із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин справи. Просить обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби, щоб ОСОБА_4 мав можливість працювати, утримувати свою сім`ю та поступово відшкодовувати потерпілій шкоду. Адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію ОСОБА_5 і додатково пояснив, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем свого проживання і роботи, має міцні соціальні зв`язки, підстав стверджувати, що дійсно існують наведені прокурором ризики, немає, крім того, під час перебування під вартою різко погіршився стан здоров`я обвинуваченого, що потребує медичного обслідування, що не було забезпечено установою попереднього утримання.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 в підготовчому засіданні підтримують позицію прокурора.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження утримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді при обранні запобіжного заходу, не зменшились.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд доходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним: (санкція ч.3 ст.286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років); можливість впливати на свідків, потерпілу та експертів, враховуючи стадію розгляду справи (свідки та потерпіла ще не допитувалися, висновки експертів не досліджувалися). Більше того, зі слів захисника ОСОБА_5 вбачається, що стороною захисту здобуто інші докази, а саме висновки експертиз, які категорично спростовують висновки експертиз, отримані органом досудового розслідування з приводу механізму розвитку ДТП, яка сталася за участю обвинуваченого, що додатково підтверджує можливість обвинуваченого згодом впливати на експерта чи експертів.

Покликання адвоката ОСОБА_5 на відсутність складу злочину в діях обвинуваченого не може братися судом до уваги при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки суд позбавлений можливості досліджувати докази у підготовчому засіданні. Покликання на погіршення стану здоровя обвинуваченого не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, відсутні також докази на підтвердження звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою в установі тимчасового тримання, відтак такі обставини не можуть бути покладені в основу висновку про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та визначення застави з врахуванням вимог ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1 , терміном на 60 днів, тобто до 12 лютого 2022 року включно без визначення розміру застави.
Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченому та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1