КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто, до 19 листопада 2021 року включно.
Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень у національній грошовій одиниці, та, у разі внесення застави, покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 до 06.00 ранку, поклавши на неї обов`язки, передбачені КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що на противагу того, що захисник звернувся з письмовим клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, прокурор звернувся з усним клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому стороною обвинувачення не надається жодних доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише висловлюються лише припущення. Прокурором зазначаються ризики, які фактично не існують і які не обґрунтовані, адже твердження прокурора про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи міру покарання, є нікчемним, оскільки прокурором не надано доказів бажання переховуватися від суду, а небезпека переховування не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання.
Одночасно в апеляційній скарзі звертається увага на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою вже один рік і п`ять місяців. Судові засідання або не проводяться у зв`язку із не явкою сторін кримінального провадження або з інших підстав, і фактично за участю адвоката протягом семи місяців з моменту отримання Доручення центру БВПД не відбулося жодного повноцінного судового засідання, лише відбувається продовження строку тримання під вартою. З цього приводу вбачається про порушення судом розумних строків судового слідства, як вважає апелянт.
Що стосується ризику перешкоджання проведення належного судового розгляду, то захисник наголошує на тому, що наявність таких обставин повинно бути підкріплено доказами, а твердження прокурора суперечать практиці Європейського суду з прав людини, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом першої та апеляційної інстанції під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Крім того, на переконання апелянта, прокурором не доведена неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ризики, передбачені КПК України за час слухання провадження в суді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку захисту, зникли; всі письмові докази, відео докази та речові докази знаходяться у прокурора, отже, можливості знищувати або спотворювати їх в обвинуваченого немає.
Захисник акцентує увагу на тому, що у попередніх судових засіданнях, в яких вирішувалося питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, стороною захисту було подано до суду копії свідоцтв про народження трьох малолітніх дітей обвинуваченого ОСОБА_6 , а також на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає з дружиною та трьома малолітніми дітьми, що підтверджує його міцні соціальні зв`язки.
Крім того, захисник просить врахувати, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стороною захисту було подано до суду консультативні висновки про тяжкий стан здоров`я дочки обвинуваченого ОСОБА_6 , яка потребує термінового медичного втручання, присутності батька та його допомоги та підтримки, у тому числі і матеріальної, а також подано додаткові письмові докази, які характеризують особу та підтверджують його соціальні зв`язки, а саме: копія повідомлення від Управління ДМЄ України в Чернігівській області від 7 вересня 2021 року про прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну його дружини ОСОБА_7 та копія дозволу на імміграцію в Україну від 7 вересня 2021 року за №8744 відносно ОСОБА_7 , які свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого та необхідність проходження такої ж саме процедури самим обвинуваченим.
Також захисник в апеляційній скарзі зазначає про те, що до місцевого суду наданий новий договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Про день та час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор, обвинувачений, його захисник не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до витребуваних матеріалів у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №00002339 від 30 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливав 23 вересня 2021 року, у зв`язку з чим судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження винесено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судове провадження не було завершено до його спливу.

Прокурор вважав доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, оскільки судове провадження не завершене, а також послався на те, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють обвинуваченому ефективно переховуватися від суду, що унеможливить розгляд судом кримінального провадження. Також прокурор вказав про відсутність будь-яких даних про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. Окремо прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а тому існують підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор, посилаючись на суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченому протиправних діянь, вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти наявним з боку обвинуваченого ризикам: переховуванню від суду, незаконному впливу на свідків або інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.
Захисник ОСОБА_5 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт в нічний час з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, посилаючись як на відсутність наведених прокурором ризиків, так і на їх недоведеність, вказавши на наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, який є батьком трьох малолітніх дітей, один з яких має тяжке захворювання, а також на те, що обвинувачений має постійне місце проживання у м. Чернігові.
Обвинувачений, підтримуючи клопотання захисника та заперечуючи проти клопотання прокурора, подав також письмове клопотання про зміну йому запобіжного заходу, вказавши, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, що справа тривалий час перебуває на розгляді, що в умовах слідчого ізолятора він позбавлений можливості заробляти гроші на лікування доньки.
За результатами розгляду клопотань ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не перевищує двох місяців, тобто, до 19 листопада 2021 року включно.
Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень у національній грошовій одиниці, та, у разі внесення застави, покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, враховуючи, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, а також зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років, офіційно ніде не працює, не має законних джерел доходу. Окрім того, те, що на розгляді Дарницького районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
На переконання суду, встановлені обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дають підстави для висновку, щ з боку обвинуваченого існують ризики, а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, наявність у нього тісних соціальних зв`язків, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Поданий стороною захисту на підтвердження наявності в обвинуваченого постійного мі с ця проживання у м. Чернігові договір найма житлового приміщення судом не прийнятий до уваги, оскільки він не свідчить про згоду власника вказаного приміщення на перебування обвинуваченого у зазначеній квартирі під час можливого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що є обов`язковою умовою застосування такого виду запобіжного заходу.
Окремо судом врахована стадія судового розгляду кримінального провадження, а саме те, що докази на даний час у повному обсязі не досліджені, що пов`язано у тому числі, з її складністю, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню кількістю та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи.
Одночасно судом застосовано до обвинуваченого заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

З таким висновком суду погоджується й колегія суддів, враховуючи таке.

Так ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, про що й зазначив суд першої інстанції в ухвалі, а тому колегія суддів приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені, а за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, а також ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, має можливість переховуватися від суду, в тому числі покинути територію України, з огляду на те, що він є громадянином Російської Федерації та зареєстрований саме в Російський Федерації.

При цьому, на думку колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, як і не міститься таких даних у наданих захисником документах.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу врахував те, що відносно обвинуваченого у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за ч. 3 ст. 187 КК України, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При цьому суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин та тяжкості злочинів, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, а також відомостей про його особу, дійшов висновку про можливість визначення обвинуваченому застави у розмірі, передбаченому положеннями ст. 182 КПК України, що, у свою чергу, спростовує твердження сторони захисту про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як безальтернативного.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,- залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3