ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3032/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/976/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000610 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.08.2021 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в порядку ст.89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді особистого зобов`язання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з дня прибуття та постановляння на облік засудженого до виправного центру.
Відповідно до ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, період з 29.07.2019 до по 30.07.2019 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Суд встановив, що ОСОБА_8 01 травня 2019 року близько 17:50 години знаходячись на автобусній зупинці, розташованій біля буд. АДРЕСА_3 , вчиняв протиправні дії відносно громадянина ОСОБА_9 , які полягали в утриманні рукою останнього за шию та висловлюванні на його адресу грубою нецензурною лайкою.
У вказаний час на даній зупинці громадського транспорту також знаходився заступник начальника слідчого відділення Голопристанського відділення поліції Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області майор поліції ОСОБА_10 , який був одягнутий у цивільний одяг.
З метою надання допомоги ОСОБА_9 та припинення протиправних дій ОСОБА_8 ОСОБА_10 , діючи на виконання обов`язків поліцейського, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 (зі змінами та доповненнями), відповідно до яких: поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції; та звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук; підійшов до ОСОБА_8 та пред`явив службове посвідчення працівника поліції серії ХСП № 003668, видане на його ім`я, після чого представився поліцейським та попросив ОСОБА_8 припинити свої протиправні дії.
В подальшому ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою перешкоджання працівнику поліції виконанню його службових обов`язків, умисно кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_10 в район верхньої губи з лівої сторони, від якого останній впав на асфальтоване покриття, при цьому вдарився об нього потилицею та короткочасно втратив свідомість.
Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, знаходячись на незначній відстані від ОСОБА_10 , з правої кишені своїх штанів дістав металевий предмет, схожий на розкладний ніж, та утримуючи його в правій руці почав висловлювати ОСОБА_10 погрози насильством у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень із застосуванням вищевказаного предмету.
Вказані погрози ОСОБА_10 сприймав, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.
В результаті своїх умисних дій ОСОБА_8 наніс поліцейському ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани верхньої губи, синцю м`яких тканин потиличної ділянки голови, які виникли від дії тупих предметів, не виключено 01.05.2019, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 345 КК України як погроза насильством та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 125 ч. 2 КК України та призначити йому покарання в межах санкції вказаної норми кримінального закону не пов`язане з ізоляцією від суспільства. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог КПК щодо оцінки доказів та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

Вказує, що висновки суду про винуватіть ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Під час судового розгляду не було встановлено та доведено невиконання ОСОБА_8 законних вимог працівника правоохоронного органу, а отже, в діях останнього відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_10 був одягнутий у цивільний одяг і навіть якщо пред`явив службове посвідчення ОСОБА_8 , останній не вміє читати оскільки є особою ромської національності. Крім того, ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв слідству, з часу вчинення злочину, інших кримінальних правопорушень не вчиняв, отже не є суспільно небезпечним, тому призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості.

В разі якщо суд відхиле доводи апеляційної скарги, змінити вирок та призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Оцінка суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оцінених відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу, і вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу вказаного злочину, суд виходить з наступного.

Так, ч. 2 ст. 345 КК України передбачена кримінальна відповідальність зокрема за погрозу насильством та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків .

Як встановив суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду ОСОБА_8 у відповідь на вимогу поліцейського ОСОБА_10 припинити хуліганські дії, умисно, наніс останньому удар кулаком правої руки в область обличчя, в результаті чого спричинив легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Цього висновку судом зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивно встановлених обставин справи, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, й оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

В основу свого рішення місцевий суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 -очевидців події, які вказували на умисне заподіяння ОСОБА_8 удару в обличчя поліцейського ОСОБА_10 та висловлювання погроз предметом, схожим на ніж у відповідь на вимогу поліцейського припинити протиправні дії щодо ОСОБА_15 , результатах слідчих експериментів з потерпілим та свідками, які узгоджуються з їх показаннями, даними суду.

Суд в основу вироку також слушно поклав довідку начальника Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області та службове посвідчення ХСП № 003668, про те, що ОСОБА_10 перебуває на посаді заступника начальника слідчого відділу Голопристанського ВП, а також висновки судово-медичної експертизи №190 від 06.08.2019 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді виді: струсу головного мозку, забійної рани верхньої губи, синцю м`яких тканин потиличної ділянки голови, які виникли від дії тупих предметів, не виключено 01.05.2019 року, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. З урахуванням характеру та місця розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , виникнення цих тілесних ушкоджень: забійна рана верхньої губи від ударів руками, синець м`яких тканин потиличної ділянки голови при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню, як вказано в протоколах допиту та слідчого експерименту з потерпілим, слідчих експериментах зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , не виключається. Струс головного мозку виник від сукупності усіх зовнішніх тілесних ушкоджень на обличчі та голові.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними і узгоджуються між собою, а тому у колегії суддів апеляційного суду немає об`єктивних підстав не довіряти.

Аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений не міг сприймати потерпілого як представника правоохоронного органу, оскільки він не був одягнений у формений одяг, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, сам ОСОБА_8 не заперечував в суді, що до цього добре знав ОСОБА_10 як працівника правоохоронного органу. Свідки - очевидці події також підтвердили, що мешканці села добре знають ОСОБА_10 як працівника поліції. Крім того ОСОБА_10 представся та пред`явив ОСОБА_8 службове посвідчення.

Посилання у скарзі на той факт, що ОСОБА_8 не вміє читати, отже при пред`явленні йому посвідчення не міг достовірно впевнитись в особі потерпілого не свідчить про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Доводи захисту, висловлені під час апеляційного розгляду про те, що ОСОБА_10 не виконував службових обов`язків на момент вчинення злочину, оскільки ніхто не звертався до органу поліції з заявою про хуліганські дії ОСОБА_8 є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно дост. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Отже, ставши очевидцем неправомірних дій ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, утримував в громадському місці ОСОБА_9 рукою за шию та висловлювався на його адресу грубою нецензурною лайкою, ОСОБА_10 , правомірною вимагав від нього припинити вказані дії, представившись посадою, яку обіймає та пред`явивши службове посвідчення та в той час виконував службові обов`язки працівника правоохоронного органу.

Не звільняє обвинуваченого й від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК і факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, що, за показаннями ОСОБА_8 , могло перешкодити впізнати потерпілого, не почути його законні вимоги та недостатньо ясно сприймати обстановку.

Перебування особи у стані алкогольного сп`яніння не наділяє цю особу правом безкарно заподіювати шкоду здоров`ю працівникові правоохоронного органу.

Отже фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені судом вірно, вирок місцевого суду є належно обґрунтованим та вмотивованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

При перевірці оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального або процесуального права, які можуть потягнути його зміну або скасування в частині кваліфікації дій обвинуваченого, а тому підстав для задоволення скарги захисника в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Вимога захисника про скасування вироку в цілому та ухвалення апеляційним судом нового вироку, взагалі не узгоджується з положеннями п. 1, 2 ч. 1 ст. 408, ст. 420 КПК.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, є також необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вину свою визнав частково, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, врахував думку потерпілого, який не наполягав на суворому виді та мірі покарання, зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб), відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що його обтяжує, та дійшов обґрунтованого висновку про доцільність призначення судом покарання у межах санкції ч. 2 ст. 384 КК України у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально.

Всупереч доводам апеляційної скарги , в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнав частково, отже не дав критичної оцінки своїм протиправним діям, що свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненні злочину.

Доводи захисту про безпідставне неврахування активного сприяння ОСОБА_17 у розкритті злочину як обставини, що пом`якшує покарання також не заслуговують на увагу.

Так, при віднесенні активного сприяння у розкритті злочину до обставин, що пом`якшують покарання судам слід ретельно вивчати поведінку обвинуваченого, яка вказувала б на те, що за його сприяння розслідування злочину було поліпшено.

Однак захисник не навів обґрунтування апеляційних вимог в цій частині і не розкрив в чому саме таке активне сприяння виражалось, яку саме допомогу ОСОБА_17 надавав органам досудового слідства, адже всі обставини вчинення злочину були відомі від почату розслідування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілого та не вчиняв нових кримінальних правопорушень не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності його особи.

Крім того, ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі, що передбачає тримання його в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення нагляду з обов`язковим залученням до праці, на строк, ближчий до мінімального, при цьому санкцією ч. 2 ст. 345 КК України передбачено й більш суворий вид покарання позбавлення волі. Наведений факт свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд підстав не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення в іншій частині, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.08.2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4