ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/154/22 Справа № 705/356/20 Категорія: п.12,13 ч.2 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

З участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом Черкаської області, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року, якою продовжено щодо ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 18 березня 2022 року включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 12,13 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено на 60 днів.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчувався 28.01.2022 року, то прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 18 березня 2022 року включно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.

В обґрунтування своїх вимог вказує на незаконність судового рішення суду першої інстанції. При цьому зазначає про фальсифікацію службових паперів його причетності до злочину, застосування до нього методів фізичного насильства. Всі заявлені ним клопотання під час судового розгляду ігноруються, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вважає необґрунтованим. Звертає увагу на стан свого здоров`я, а також його бажання працювати, щоб утримувати свою сім`ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, у відповідності до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 в порядку ст.331 КПК України були враховані норми КПК України та в повній мірі обґрунтоване рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При цьому місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавленням волі.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на потерпілого та свідків; тяжкість покарання збільшує ймовірність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом вірно враховано, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, раніше врахованим судом під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та забезпечити виконання ОСОБА_10 своїх процесуальних обов`язків, оскільки на думку суду, обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та інших осіб, пов`язаних з судовим розглядом у справі, а також ухилятися від явки до суду, в зв`язку із чим суд прийшов правильного висновку про неможливість застосування до останнього іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать його належної поведінки та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні злочини проти життя та здоров`я людини.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що є достатньо підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про застосування до нього методів фізичного насильства не є предметом розгляду під час вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, однак можуть бути перевірені під час розгляду справи по суті.

Доводи обвинуваченого стосовно його незадовільного стану здоров`я не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони обвинувачення, оскільки відсутні медичні висновки про неможливість перебування ОСОБА_10 в умовах слідчого ізолятора та неможливості отримання медичного лікування в межах слідчого ізолятору.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 зазначає про безпідставне перебування його під вартою, а саме 2 роки 9 місяців, на його думку за відсутності прямих доказів його винуватості.

З даними доводами колегія суддів не погоджується оскільки вважає, що є наявність обґрунтованого обвинувачення та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які вказують на обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_10 в особливо тяжкому злочину.

Крім того, оцінка доказів буде надана судом під час розгляду справи по суті.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_10 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, з урахуванням вимог ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 177, 178, 183 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 177, 178, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів, тобто до 18 березня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді