Дата документу 18.08.2021 Справа № 332/1166/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 332/1166/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1387/21 Доповідач 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 18 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали оскарження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів оскарження, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000072 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували при застосуванні запобіжного заходу, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе запобігти цим ризикам.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 6 вересня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, характер та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися і є дійсними, що, як вважає суд, унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою вказує, що суд при ухваленні рішення не врахував, що заявлені стороною обвинувачення ризики переховування його від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення нічим необґрунтовані і є припущенням. Зазначає, що зміст клопотання прокурора повністю ідентичний попередньому та до нього не додано будь-яких нових даних, які свідчили б про подальше існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Звертає увагу на наявність у нього постійного місця проживання, хронічних захворювань, статусу інваліда третьої групи, а також стадію розгляду провадження, яка виключає можливість перешкоджання встановлення істини у справі та незаконного впливу на інших учасників судового процесу. Крім того, на думку обвинуваченого, посилання суду на тяжкість кримінального правопорушення є неспроможним, оскільки дана обставина не передбачена ст. 177 КПК України та іншими нормативно-правовими актами, посилання на відсутність даних про неможливість утримання його в умовах слідчого ізолятора без надіслання будь-яких запитів до ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України», свідчить про формальний підхід суду до розгляду клопотання, а зазначення в ухвалі про неможливість її оскарження в апеляційному порядку, порушує його процесуальні права та гарантії.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а у разі залишення апеляційної скарги без задоволення визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року, посилаючись на те, що судом йому не була вручена копія оскаржуваної ухвали, а з її повним змістом він був ознайомлений лише 23 липня 2021 року з ЄДРСР.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його адвокат підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, судова колегія, знаходячи поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважає необхідним поновити цей строк.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого та запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону, з якими пов`язано вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою, місцевий суд дотримався.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження розуміється певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості з боку обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, розуміючи очікуване покарання та за відсутності сталих соціальних зв`язків, може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, що кваліфікується як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження суд, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою врахував: тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_8 вид та розмір покарання, що загрожує у випадку доведення його винуватості, стадію кримінального провадження, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність усталених соціальних зв`язків та постійного джерела доходів.

З огляду на вказані відомості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що просив обвинувачений, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не дадуть можливості уникнути вказаних ризиків.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 його тяжкості, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Апеляційний суд сприйняв до уваги доводи апелянта щодо погіршення його стану здоров`я та вважав за необхідне відреагувати на такі заяви обвинуваченого шляхом звернення до медичної установи задля надання, у разі необхідності, медичної допомоги. Проте судова колегія вважає, що обставини стосовно стану здоров`я не зменшують існування вищезазначених ризиків та не спростовують висновок суду, крім того об`єктивні дані щодо дійсного погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 відсутні.
Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені.

Доводи щодо наявності у ОСОБА_8 місця реєстрації не є переконливою обставиною для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, попре тривалість перебування обвинуваченого під вартою, у оскаржуваному рішенні об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити обвинуваченому ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року, якою відносно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4