Справа № 761/9134/19
Провадження №1-кп/761/745/2022
В И Р О К
іменем України

01 лютого 2022 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0014110 від 25.11.2017 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Демківці Любарського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, дітей на утриманні не маючого, працюючого до затримання токарем ремонтувальної дільниці «НВО Гідромаш-1», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (технічна будівля на території заводу ПрАТ «Кріпта»), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого:

1) вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26 серпня 1993 року за ч. 2ст. 141, ч. 1 ст. 142, ст. 17, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 117, ст. 17, ч. 2 ст. 117, ч. 2 ст. 117, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 8 років позбавлення волі;

2) вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 19 грудня 2002 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі;

3) вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2013 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2013 року в частині перекваліфікації вчинених дій за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначеного покарання у виді 7 років позбавлення волі, звільненого 07 серпня 2017 року від відбування покарання умовно-достроково з не відбутою частиною покарання в 1 рік 8 місяців 20 днів; по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 186 КК України,

4) вироком Подільського районного суду м.Києва від 18.02.2020 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 153 КК України, до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності. Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2013 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2013 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :
24.11.2017 року у вечірній час доби ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а також вчинення статевих зносин із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, направився до лісопаркової зони «Сирецький гай» в м. Києва, де став вичікувати та підшукувати жінку, яка б проходила в парку одна.

Того ж дня, приблизно о 20.00 год., ОСОБА_4 перебуваючи неподалік від буд. АДРЕСА_3 , помітив незнайому йому ОСОБА_8 , яка йшла по пішохідній доріжці парку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, перебуваючи неподалік від буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись такими обставинами, як відсутність сторонніх людей та перехожих, а також поганим освітленням ділянки місцевості, на якій в той момент перебувала потерпіла, наблизився до ОСОБА_8 ззаду, та схопивши і утримуючи її за підборіддя рукою, потягнув до лісових насаджень лісопаркової зони, де застосовуючи фізичне насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав грошові кошти в сумі 400,00 гривень, які належали ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_4 з місця злочину, зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 400,00 гривень.

Того ж дня, приблизно о 20.10 год., ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення статевих зносин із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, перебуваючи неподалік від буд. АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, скориставшись такими обставинами, як відсутність сторонніх людей та перехожих, а також поганим освітленням ділянки місцевості, на якій в той момент перебувала потерпіла, наблизився до ОСОБА_8 впритул, та схопивши і утримуючи її за підборіддя рукою, потягнув до лісових насаджень лісопаркової зони, застосовуючи при цьому фізичне насильство, та погрози застосування інфікованої медичної голки, тобто діяння, небезпечного для її життя і здоров`я, почав через одяг торкатися статевих органів ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечних характер своїх діянь, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на зґвалтування ОСОБА_8 проти її волі, застосовуючи фізичне насильство та погрозу його застосування почав намагатися зняти з ОСОБА_8 верхній одяг, з метою вступу у статеві зносини, але ОСОБА_8 почала чинити опір та кликати про допомогу.

В цей час, ОСОБА_4 почувши наближення невідомих осіб, з місця злочину зник, тим самим виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Також, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України не визнав, та надав наступні покази, відповідно до яких, він дійсно 24.11.2017 року у вечірній час доби, перебував в лісопарковій зоні «Сирецький гай», де побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка раніше не була його знайомою, підійшов до неї ззаду схопив за тулуб, та повів у сторону де почав вимагати грошові кошти, сказав, що це пограбування. Коли тримав потерпілу за тулуб перевірив чи є в неї на шиї ланцюжок, торкаючись до грудей потерпілої, побачив, що на шиї у потерпілої ланцюжок відсутній, після чого забрав у потерпілої грошові кошти у сумі 400 грн., та втік оскільки почув кроки перехожих. Він не мав наміру вступати у статеві зносини з потерпілою.

Між тим, винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень. передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 186 КК України, у повному обсязі підтверджується фактичними даними, які містяться в показаннях потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка надала суду показання про те, що 24.11.2017 року у вечірній час доби вона йшла по лісопарковій зоні «Сирецький гай» до метро, почула позаду кроки, а саме що її намагається хтось наздогнати. Вона не встигла озирнутись, як її хтось схопив за плече та потягнув до лісу, вона запитала у чоловіка, який її схопив, що йому потрібно, на що їй відповів останній, що гроші. Вона віддала усі гроші, що в неї були у сумі 400 грн., але чоловік її не відпускав, та сказав що хоче її як жінку. Після чого вона почала кликати на допомогу, чоловік закривав їй рота, погрожував фізичною розправою, душив, сказав, якщо вона не перестане кричати він зробить їй укол, торкався її грудей, та розстібнув їй штани. Згодом вона побачила, що поблизу проходили люди з ліхтарями, вона почала кричати щоб її почули. Після чого обвинувачений переступив через неї та побіг, за ним побігли люди, але його не наздогнали. Їй невідомо коли затримали обвинуваченого.

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка надала суду показання про те, що вона 24.11.2017 року була очевидцем події, яка відбувалась в лісопарковій зоні «Сирецький гай», під час свого чергування отримала виклик про допомогу, прибувши на місце нічого не побачила. Згодом вона почула крики жінки, та почала її шукати, та між дерев побачила, на землі чоловіка, який лежав на жінці, після того як він її побачив, почав тікати, її напарники погналися за ним, але не змогли наздогнати. Вона підійшла до потерпілої, яка їй повідомила, що чоловік забрав у неї грошові кошти, та намагався її зґвалтувати. Після чого на місце події була викликана слідчо-оперативна група;

Також винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень. передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 186 КК України, у повному обсязі підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування, а саме:

- витягом №1 з ЄРДР за № 0014110, згідно якого 24.11.2017 року, приблизно о 20.00 год., за адресою: Тираспільська, 10, ОСОБА_4 відкрито викрав чуже майно, а саме грошові кошти в сумі 400 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 , матеріальної шкоди;

- витягом №2 з ЄРДР за № 0014110, згідно 24.11.2017 року, приблизно о 20.10 гол. ОСОБА_4 , знаходячись на території лісопаркової зони «Сирецький Гай», неподалік від буд. АДРЕСА_3 , вчинив закінчений замах на вчинення статевих зносин, із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.153 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_8 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.11.2017 року, згідно якого від потерпілої ОСОБА_8 . Шевченківським УП ГУНП в м.Києві було зареєстровано надходження заяви про злочин за адресою: м.Київ, вул. Тираспільська, 18 в м. Києві, де невідома особа відкрито заволодів грошима в сумі 400 грн.;

- акт про застосування службової собаки від 24.11.2017 року із схемою до нього;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2019 року, разом з диском на якому віддтворено слічий експеремент, який розпочато о 17.10 год. та закінчено о 17.25 год., проведений слідчим СУ ГУНП в м.Києві ОСОБА_10 , за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час якої остання на місці вчинення кримінального правопорушення, вказала де вона перебувала в лісопарковій зоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: м.Київ, вул. Тираспільська, 10. Повідомила, що вона йшла по доріжці у парку, як раптом невідомий чоловік схопив її за плече, та потягнув в сторону, на запитання потерпілої, що він хоче, повідомив їй, що гроші. Після цього потерпіла дістала з сумки грошові кошти у суму 400 грн., та віддала чоловіку, який продовжував її тримати із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування. Після цього даний чоловік почав вчиняти дії сексуального характеру, а саме торкався через одяг грудей та її генеталій. Не отримавши на це згоди потерпілої, тримав потерпілу, не даючи їй змоги обернутись, щоб побачити його обличчя, обвинувачений продовжував тримати її притиснувши до землі знаходячись зверху на ній;

- протоколом огляду місця події від 24.11.2017 року, з фото таблицею до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , об`єктом огляду є ґрунтове покриття із багаторічним зеленим насадженням у вигляді дерев та кущів, що розміщені у хаотичному порядку. З місця події вилучено рукавичку та пачку цигарок, яка містила 11 цигарок;

- висновком експерта №10-78 від 12.02.2019 року, згідно якого генетичні ознаки клітин на рукавичці збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак встановлених у клітинах на рукавичці і зразку букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 , складає 7,26 х 10-31. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1,38 х 10-30 осіб;

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює в їх сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі досліджені докази належними, допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та не має підстав їм не довіряти.

Разом із тим, статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає безспірно встановленим те, що всі процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, з дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина (п. п. 1-10 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 2, 4 та 6 ст. 246, 251, 252, 271, 273, 275 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які слід кваліфікувати:

-за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно;

-за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України як закінчений замах на вчинення статевих зносин, із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування (зґвалтування), вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України.

При цьому суд не приймає до уваги показання ОСОБА_4 за епізодом вчинення закінченого замаху на вчинення статевих зносин, із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування (зґвалтування), вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України, оскільки останні у повному обсязі спростовуються показаннями як самої потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , які є логічними, послідовними та у повній мірі узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що дії обвинуваченого були розпочаті як вчинення статевих зносин, із застосуванням фізичного насильства, але викриті перехожими. Таким чином суд такі показання ОСОБА_4 сприймає як намагання уникнути покарання за більш тяжке кримінальне правопорушення.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 впевнено впізнала ОСОБА_4 як особу, яка відносно неї вчинила злочини при обставинах вказаних в обвинувальному акті. Даних, які б давали підстави вважати показання потерпілої не правдивими, судом не встановлено. Потерпіла раніше, до вищезазначених подій, не була знайома з обвинуваченим ОСОБА_4 , тому суд вважає, що підстав обмовлювати ОСОБА_4 вона не має. Зазначені показання потерпілої є послідовними та підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2019 року.

Керуючись п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 5 Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи дії, спрямовані на вчинення зґвалтування або насильницького задоволення статевої пристрасті, але не доведені до кінця з причин, що не залежали від волі винної особи, слід розглядати як замах на зґвалтування чи замах на насильницьке задоволення статевої пристрасті і кваліфікувати із посиланням на відповідні частини статті 15 КК України. При цьому суд повинен встановлювати, чи діяв обвинувачений з метою вчинення злочину, передбаченого статтею 152 або статтею 153 КК, і чи було застосовано фізичне насильство або висловлена погроза його застосування з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи та з яких причин злочин не було доведено до кінця. Засуджуючи особу за замах на зґвалтування, суд повинен вказати у вироку конкретні причини, що не залежали від волі винної особи і перешкоджали їй довести злочин до кінця.

Суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою, і свідчать про те, що саме ОСОБА_4 24.11.2017 року приблизно о 20.10 год. перебуваючи в лісопарковій зоні «Сирецький Гай», після відкритого заволодіння грошовими коштами потерпілої, не зупинив своїх злочинних дій, схопив за одяг ОСОБА_8 , закрив їй рот своєю рукою, намагався та розстібнув штани, торкався грудей, погрожуючи фізичною розправою намагався вчинити дії сексуального характеру, а саме вчинення статевих зносин, але злочин було не закінчено, з тих причин, що не залежали від волі ОСОБА_4 та він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, у зв`язку з тим, що злякався перехожих, які помітили його у кущах під час того як він лежав на потерпілій, та втік.

Тому показання ОСОБА_4 що він не мав наміру на зґвалтування потерпілої ОСОБА_8 , суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої, а також наведеними доказами.

Посилання сторони захисту на те, що докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України, є неналежними та недопустимими, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи позицію, викладену у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання, потерпілої, свідка, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом встановлено, що вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку поза розумним сумнівом, що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 дійсно мало місце, і в його діях наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст.15 ч.2 ст.152 КК України.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 , вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а саме те, що ним було вчинено у сукупності тяжкі кримінальні правопорушення, обставини їх вчинення, умисний характер діянь, форму й ступінь вини, мотивацію вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, не працює, є працездатним, неодружений.

Обставин, які пом`якшють покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, його стану його здоров`я, суд вважає необхідним і достатнім покаранням для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією закону, за яким визнав його виним, шляхом складання покарань за сукупністю злочинів.

Остаточне покарання необхідно призначати із застосуванням ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, оскільки даний злочин вчинений ОСОБА_4 до винесення вироку Подільського районного суду міста Києві від 18.02.2020 року, яким призначене покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років з конфіскацією всього майна із застосуванням ст.70, 71 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187,ч.2 ст.153 України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Покарання необхідно відбувати реально.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні не застосовувався.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглиненням менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаний злочин більш суворим, призначеним вироком Подільського районного суду міста Києві від 18.02.2020 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

Строк відбування покарання рахувати з 09.07.2018 року.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні не застосовувався.

Судові витрати за проведення судово молекулярно-генетичної експертизи №10-1/1648 в сумі 4759,39 гривень, судово малекулярно-генетичної експертизи №10-78 в сумі 2345,20 гривень, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1