ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1775/21 Справа № 204/8248/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 20121 року про застосування запобіжного заходу щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , й застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 23 грудня 2021 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя, ураховуючи те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 190 КК України, й приймаючи до уваги дані про його особу, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, страждає тяжкими хронічними захворюваннями, недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п. п. 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім обрання найсуворішого - у вигляді тримання під вартою, дійшов висновку про можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 5 947 500 грн..
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що ухвала є необґрунтованою, оскільки слідчим суддею неповно з`ясовано всі обставини провадження, що мають значення. За твердженням прокурора підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, які істотно вплинуть на розгляд справи.
Звертається увага на те, що судом не врахована ймовірність настання ризиків, передбачених п. п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість злочину, який є особливо тяжким та за який передбачено покарання, у разі визнання винуватим, у виді позбавлення волі від 5 до 12 років. Окрім того, прокурор указує, що перевіряється причетність підозрюваного до вчинення інших кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним заволодінням майном.
Наголошується прокурором й на тому, що у цьому провадженні слідчим суддею був допитаний свідок через його заяву про можливість погроз з боку підозрюваного з метою впливу на останнього. Також, у скарзі указується на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у іншому провадженні за ч. ч. 3, 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
При цьому, прокурор зазначає, що вік та стан здоров`я ОСОБА_6 не перешкоджають триманню його під вартою. Крім того, на думку прокурора, слідчим суддею не враховано те, що своїми діями підозрюваний завдав потерпілому збитків на суму 5 495 861, 00 грн.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного подав заперечення на апеляційну скаргу, й просить у задоволенні скарги прокурора відмовити, ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні клопотання прокурора і обранні запобіжного заходу відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які просили залишити без задоволення скаргу, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Так, відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання органу досудового розслідування про обрання запобіжного заходу підозрюваному дотримано.
Так, наявними матеріалами підтверджено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000729 від 11.10.2021 за ч. 4 ст. 190 КК України.
Наявними матеріалами підтверджено, що ОСОБА_6 повідомлено 26 жовтня 2021 року про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.
В межах цього провадження слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , за наслідками розгляду якого постановлено оскаржувану ухвалу.
Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст. 194 КПК України, правильно дійшов до висновку про обґрунтованість підозри, у якій повідомлено ОСОБА_6 та відсутні належних доказів того, що існують ризики, передбачені п. п. 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що слідчий та прокурор не довели, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а тому відмовив у застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, страдає тяжкими хронічними захворюваннями, нещодавно знаходився на стаціонарному лікуванні з цього приводу, застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Отже, як слідує з матеріалів за клопотанням про обрання запобіжного заходу, при його розгляді в суді першої інстанції, слідчий та прокурор не довели необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо підозрюваного та того, що непов`язаний з ізоляцією від суспільства запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідає й вимогам, зокрема правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського судуу справі «Харченко проти України» і є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.
Доводи прокурора в скарзі про те, що підозрюваний скоїв особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, не є само по собі обставиною, яка є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу. Ця обставина у провадженні розглядається в сукупності з іншими під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу.
Що стосується доводів прокурора про те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру в інших злочинах, то ці обставини хоча і мають місце, однак не доводять необхідність застосування виключного запобіжного заходу у цьому провадженні.
Поведінка підозрюваного після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з огляду на те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним процесуальних обов`язків та доказів з цього приводу до апеляційної скарги додано не було, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є припущенням стосовно можливої поведінки підозрюваного.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в повній мірі врахував вимоги ст.194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання.
Разом з тим, при порушенні підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання закон надає можливість стороні обвинувачення ставити питання про зміну запобіжного заходу.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу, з мотивів наведених вище, без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого суду Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 20121 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4