ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2197/21 Справа № 201/4053/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000833 від 04 квітня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новочеркаськ Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстровано та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000833 від 04 квітня 2019 року, щодо ОСОБА_6 повернено прокурору, з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального кодексу України.
Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на невідповідність обвинувального акту та реєстру до нього вимогам кримінального процесуального закону, через неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, зокрема, способу, мотиву та місця вчинення злочину, які мають істотне значення для правильного вирішення провадження, що зумовило, всупереч вимогам закону, пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, й суттєве порушення його права на захист.
Разом з цим, на переконання суду, обвинувальний акт не містить посилання на місце вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, а саме місця заволодіння таким правом (укладання відповідного правочину).
До того ж, суд вказав на те, що обвинувальний акт, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, має суттєві протиріччя щодо особи потерпілого, оскільки містить посилання на потерпілого ОСОБА_11 , в той час як він є батьком ОСОБА_12 , який, за наведених в обвинувальному акті обставин, може бути потерпілим в рамках цього кримінального провадження й тільки за умови його смерті, відомості про що обвинувальний акт також не містить, як і не містить посилання на смерть ОСОБА_13 . До того ж, суд зазначив, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться відомості про наявність представника потерпілого ОСОБА_14 , який був допитаний під час досудового розслідування, однак, в обвинувальному акті відомості про вказану особу відсутні. Окрім того, суд вказав і на порушення органом досудового розслідування вимог п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, через складення обвинувального акту після закінчення строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що в обвинувальному акті в повному обсязі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також місце вчинення кримінального правопорушення, а суд, посилаючись на неналежне встановлення органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення вийшов за межі тих питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання. При цьому вказує, що посилання суду на розбіжності з указанням потерпілого та не зазначення про смерть ОСОБА_12 , є необгрунтованими, а причин цих розбіжностей було встановлено в підготовчому судовому засіданні, тоді як в обвинувальному акті правильно зазначено потерпілого. До того ж, на переконання прокурора, не зазначення обставин смерті ОСОБА_12 не є порушенням ст. 291 КПК України, як обставини смерті ОСОБА_6 не є поняттям обвинувачення, та не впливає на виклад фактичних обставин, тому ухвала підлягає скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала, потерпілого, який підтримав думку прокурора, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з наведених вимог закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення, у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню під час судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то формулювання обвинувачення повинно містити відомості про обставини, які свідчать про наявність доведених відомостей про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. При цьому, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення, є обґрунтованими.
Як видно з обвинувального акта, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння правом на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі.
При цьому, способами вчинення шахрайства є обман чи зловживання довірою. Обман, як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна.
Окрім того, суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Психічне ставлення винного до завданої ним потерпілому значної шкоди може бути як умисним, так і необережним.
Разом з цим, із викладених в обвинувальному акті фактичних обставин убачається, що ОСОБА_6 інкримінується, що він 02.02.2019 у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння права на майно шляхом обману у великому розмірі, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , залучив приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_15 , підписанта ОСОБА_16 , зібравши вказаних осіб за вищевказаною адресою у присутності власника майна ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи наслідок свого суспільно небезпечного діяння, користуючись ситуацією, яка склалася, а саме безпорадністю ОСОБА_13 у зв`язку зі станом здоров`я, заволодів часткою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_17 на суму 454 864 гривень 00 копійок, що в 250 і більше разів перевищує нмдг.
Між тим, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 як при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, так і при формулюванні обвинувачення не викладено в повному обсязі об`єктивну сторону шахрайства, зокрема, спосіб заволодіння ОСОБА_6 правом на майно, в чому саме полягав обман з боку обвинуваченого, які саме він повідомив потерпілому неправдиві відомості або приховав певні відомості, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого з метою введення останнього в оману, а також не містить і такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони, як мотив вчинення інкримінованих йому дій, які кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, що є предметом доказування та впливає на визначення правильної кваліфікації дій обвинуваченого, як і не зазначено і про неможливість їх більш точного встановлення.
Разом з цим, всупереч вимогам п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить конкретного посилання на місце вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, що може призвести до порушення правил територіальної підсудності, передбачених ст. 32 КПК України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті не викладено тих обставин, які у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює призначення судового розгляду, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
З обвинувального акту видно, що органом досудового розслідування потерпілим у цьому провадженні визнано ОСОБА_11 в той час, як з його тексту слідує, що інкримінованим ОСОБА_6 злочином, було спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_17 на суму в розмірі 454864 грн., а виходячи зі змісту фактичних обставин злочину, ОСОБА_13 все рухоме та нерухоме майно заповів ОСОБА_12 , саме який у разі смерті ОСОБА_6 , може бути потерпілим у цьому кримінальному провадженні, з чого можна дійти висновку, що органом досудового розслідування однозначно не було встановлено потерпілого у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4