Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 548/1302/20
Провадження № 1-кп/553/67/2021
У Х В А Л А
Іменем України

24.11.2021 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000240 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , яке надійшло для розгляду по суті на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 26.08.2020 року про зміну територіальної підсудності у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду справи в Лубенському міськрайонному суді Полтавської області.

Під час досудового розслідування кримінального провадження згідно з ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 04.06.2020 року до обвинуваченої ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування було враховано дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік та стан здоров`я, а також ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та вагомість доказів, зібраних в ході досудового розслідування на підтвердження винуватості, доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, на території Хорольського району не зареєстрована, за місцем реєстрації не проживає, не має сталих соціальних зв`язків, що свідчить про існування достатніх підстав вважати, що остання перебуваючи на волі, у разі доведеності винуватості та усвідомлення суворості та невідворотності покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, е незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, які є членами її родини, шляхом погроз, шантажу або умовлянь з метою зміни ними своїх показів або відмови від показань, може та матиме реальну можливість продовжити реалізацію свого умислу на вбивство малолітньої дитини, вчинити інше кримінальне правопорушення .

Термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 продовжувався ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року на строк до 12 год. 50 хв. 02.09.2020 року та ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 31.08.2020 року, від 27.10.2020 року, від 18.12.2020 року, від 11.02.2021 року, від 01.04.2021 року, від 13.05.2021 року, від 09.06.2021 року, від 19.07.2021 року, від 10.09.2021 року та від 06.10.2021 року.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для його застосування, не зникли, обвинувачена підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, та усвідомлюючи невідворотність покарання, може здійснити спробу переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та законного представника малолітнього потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Прокурор наголосила на тому, що дані про особу обвинуваченої, яка на території Хорольського району Полтавської області не зареєстрована, за місцем реєстрації не проживала, офіційного місця роботи до затримання не мала, сталі соціальні зв`язки у неї на даний час відсутні, а також зміст пред`явленого обвинувачення, ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, й обставини його вчинення та той факт, що посягання було спрямоване на позбавлення життя малолітньої безпорадної 6-місячної дитини, суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведення винуватості, та конкретні обставини справи, в тому числі той факт, що законний представник малолітнього потерпілого та частина свідків у кримінальному провадженні є близькими обвинуваченої та родичами потерплого, свідчать про обґрунтованість тверджень про існування вищенаведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вказують на відсутність можливості застосування до неї інших більш м`яких запобіжних заходів. Враховуючи зазначені ризики, те, що суспільна небезпечність особи обвинуваченої та вчиненого нею злочину не зменшились, підстави для скасування чи зміни запобіжного заходу відсутні, просила продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 вказувала на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність жодних об`єктивних даних, які можуть свідчити про намір її підзахисної ухилитись від суду, впливати на свідків та законного представника потерпілого у даному провадженні, які вже допитані судом, тим паче вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у замаху на яке обвинувачується. Вказала, що прокурор обґрунтовує своє клопотання тим, що обвинувачена неодноразово змінювала свої покази в ході дослідження матеріалів кримінального провадження, але ані прикладів, ані доказів цих обставин не надає. Також прокурор вказує, що показання обвинуваченої різняться з показаннями законного представника малолітнього потерпілого та свідків, проте такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються втому числі наявними у справі медичними документами щодо стану здоров`я та лікування малолітнього ОСОБА_10 . Крім того, розбіжності у поясненнях учасників справи стосуються стану здоров`я дитини, а не самої події, що виключає утворення ризику вчинення обвинуваченою погроз, шантажу або умовлянь з метою зміни законим представником малолітнього потерпілого та свідками своїх показань або відмови від показань. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Також захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 звернулась з письмовим клопотанням про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з забороною виходити з будинку за місцем проживання в нічний час доби.

В обґрунтування клопотання вказувала про те, що обвинувачена наміру ухилятись від суду та перешкоджати встановленню істини у справі не має, на даний час проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, доводи прокурора про можливий тиск з боку її підзахисної на свідків та законного представника малолітнього потерпілого жодними об`єктивними доказами не підтверджуються, як і існування ризику продовження кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, та вчинення іншого кримінального правопорушення, тим паче, що ОСОБА_6 раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується за місцем проживання, не перешкоджала встановленню істини по справі, свідки і законний представник потерпілого допитані судом, а відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 264 від 01.07.2020 року ОСОБА_6 має низький рівень агресивності. Наголосила на тому, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною та достатньою підставою для тримання особи під вартою. Враховуючи викладене, а також те, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час прокурором не доведено, а висловлені лише припущення про їх існування, натомість наведені захисником обставини свідчать про наявність підстав для застосування до обвинуваченої, з урахуванням даних про її особу, стадії судового розгляду справи та інших конкретних обставин, запобіжного заходу у виді домашнього арешту по АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована та має можливість проживати, тим паче, що є власницею вказаного нерухомого майна, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Просила змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт з забороною виходити з будинку по АДРЕСА_2 в нічний час доби та покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, не відлучатись з населеного пункту, в якому зареєстрована, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинувачена ОСОБА_9 клопотання захисника підтримала.

Прокурор проти клопотання захисника заперечувала, вказуючи на їх необґрунтованість, наполягала на задоволенні заявленого нею клопотання.

При вирішенні клопотань прокурора, захисника обвинуваченої колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як визначено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно положень ст. 12 КК України віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, вона обвинувачується у вчиненні неправомірного посягання на життя малолітньої безпорадної дитини, у зв`язку з чим даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений спрямованістю на заподіяння тяжких наслідків для здоров`я конкретної особи; більшість свідків у кримінальному провадженні, з урахуванням характеру його вчинення, є рідними та близькими обвинуваченої.

З огляду на вищенаведене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості, її вік, репутацію, майновий стан, оцінюючи в сукупності наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що перебуваючи на волі вона може ухилитись від суду, змінивши своє місце проживання та не повідомивши про це суд і прокурора, не матиме перешкод для повторного вчинення дій, пов`язаних з посяганням на життя та здоров`я малолітньої дитини, яка проживає разом з батьком за відомою їй адресою, а також для незаконного впливу на законного представника малолітнього потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань або відмови від показань. Сам факт перебування обвинуваченої в умовах ізоляції не свідчить про таку її зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованого діяння і особи обвинуваченої та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість повторення вчинення нею аналогічних дій.
Оцінюючи доводи захисника адвоката ОСОБА_7 , наведені в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та на обґрунтування власного клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, в тому числі посилання на те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, даних про її схильність до протиправної поведінки прокурором не надано, а за місцем проживання характеризується позитивно, в даний період часу не підтримує відносини з чоловіком та його родичами, має постійне місця проживання за місцем реєстрації, де мешкає її мати, є власницею вказаного житла, не має наміру ухилятись від суду, здійснювати тиск на свідків та законного представника потерпілого й заподіювати шкоди власній дитині, як і вчиняти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів виходить з наступного.
Обставини, якими захисник обґрунтовує заперечення проти клопотання прокурора та, відповідно, свою позицію про наявність підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший більш м`який, в тому числі домашній арешт, позаяк не спростовують факт існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідністю запобігання яким прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку тримання під вартою, є такими, що характеризують особу обвинуваченої, існували як на час обрання, так і на час продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під варту відносно ОСОБА_6 , враховувались у сукупності з іншими даними про особу обвинуваченої при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу та його продовження.
Жодних даних, які вказують на таку зміну або виникнення нових обставин, що можуть бути визнані такими, що істотно впливають на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , а відповідно, стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та судом в ході судового засідання не встановлено.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру з обтяжуючою кваліфікуючою ознакою, яке згідно положень ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості, віку, міцності соціальних зв`язків в місці проживання, репутації, майнового стану, та оцінюючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що вона може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення інкримінованого, незаконно впливати на свідків та законного представника малолітнього потерпілого у цьому кримінальному провадженні.
З урахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні, задля забезпечення оперативного, повного та об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , а також те, що, на переконання колегії суддів, застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченої, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини справи, не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, колегія суддів вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно неї на 60 днів та не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника.

Керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 16 год. 40 хв. 24 листопада 2021 року по 16 год. 40 хв. 22 січня 2022 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3