Справа № 466/5701/19
У Х В А Л А

05 жовтня 2021 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
справа № 466/5701/21
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконфенеції заяву прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_3 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2020 року за нововиявленими обставинами у справі №466/5701/19 за поданням провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
особи щодо якої розглядається заява ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
Прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2020 року про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням іспитового строку за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування заяви прокурор покликається на те, що ухвалою від 29.07.2020 Шевченківським районним судом м. Львова задоволено подання провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Шевченківського районного суду м.Львова за ч.2 ст.309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, звільннго від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Судом встановлено, що у період іспитового строку засуджений ОСОБА_5 виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, а тому є всі підстави для звільнення його від призначеного покарання після закінчення іспитового строку на підставі ст. 78 КК України.
30.06.2020 прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.309 КК України. Правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_5 мали місце у березні 2020 року.
Вважає, що ОСОБА_5 до закінчення іспитового строку, встановленого вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.07.2019, вчинив новий злочин. Вказана обставина не була відома на час розгляду подання про звільнення від покарання, т.я вирок ухвалений 14.05.2021 року, а тому вважає, що необхідно переглянути ухвалу від 29.07.2020 та відмовити у задоволенні подання інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 .
У судовому засіданні прокурор заяву підтримала, покликаючись на викладені у ній мотиви, та просить суд її задовольнити.
ОСОБА_5 проти задоволення заяви заперечив, суду пояснив, що під час розгляду подання про його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку прокурор не заперечував проти його задоволення, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви прокурора.
Представник органу пробації у судове засідання не прибув, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, заслухавши аргументи сторін та вивчивши додані на їх підтвердження документи, доходить такого висновку.
Суд встановив такі обставини.
Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 19.07.2019 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік.
23.07.2020 орган пробації направив до Шевченківського районного суду м.Львова подання про звільнення від покарання ОСОБА_5 по закінченню іспитового строку.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Шевченківського районного суду м. Львова за ч.2 ст.309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. В судовому засіданні приймав участь прокурор Галицької окружної прокуратруи м.Львова та не заперечував щодо задоволення подання.
Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 14.05.2021 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено обов`язки.
Приписами частини 1 статті 459 КПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини 2 статті 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:
штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Суд зазначає, що стаття 459 КПК України містить вичерпний перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинам.
Аналіз статті 459 КПК України дозволяє дійти висновку, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Основу нововиявлених обставин складають істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою на час розгляду справи. Зокрема, зазначені істотні обставини існували на час розгляду справи по суті, але особа, яка подає заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не знала та не могла знати про наявність цих обставин. Неможливість особи бути обізнаною про існування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, передбачає як неможливість бути обізнаною з підстав, які не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на момент ухвалення рішення, яке потребує перегляду, так і неможливість дізнатись про наявність таких обставин навіть за наявності бажання та необхідності. Лише у випадку обох чинників обставини, які стали відомі особі після прийняття рішення по справі, можуть вважатися нововиявленими.
Нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб такі обставини впливали на юридичну оцінку фактів, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення.
Нововиявленими обставинами слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), для яких характерною є сукупність умов, що об`єктивно існували на момент здійснення кримінального провадження чи не були відомі або ж не могли бути відомі на той час суду чи хоча б одному учаснику судового провадження.
Також, суд зауважує, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним (Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду справа № 522/14170/17 від 03.02.2020).
Суд зазначає, що на час розгляду судом подання органу пробації про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку (29.07.2020), обставина можливого вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення існувала, однак обвинувального вироку про визнання особи винного не було.
Водночас, суд звертає увагу на відсутність заперечень щодо задоволення вказаного вище подання зі сторони прокурора, яка була учасником справи і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» здійснювала нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Разом з тим, однією із загальних засад кримінального провадження, встановленою ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, та відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Відповідно до ч.3 ст.75 та ч.1 ст 78 КК України, передумовами для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є виконання покладених на нього обов`язків і не вчинення останнім у період іспитового строку, нового злочину.
При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, передбаченому законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 2 КК України та ч.1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, ч.1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно із п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься і у п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Крім цього, суд зазначає, що встановлені частиною 1 статті 78 КПК України обставини були предметом дослідження судом при розгляді подання, за наслідками чого суд постановив ухвалу, у якій надав їм оцінку. Суд першої інстанції не наділений повноваженнями надавати оцінку встановленим іншим судом у рішенні обставинам.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що заяву прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_3 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2020 року за нововиявленими обставинами у справі №466/5701/19 за поданням провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. 460-462, 466,467 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
залишити заяву від 24.06.2021 прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 29.07.2020 року в справі №466/5701/19 за нововиявленими обставинами без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.
Повний текст ухвали складений та проголошений 08.10.2021.
Суддя ОСОБА_1