Справа № 215/7625/21
УХВАЛА

18 листопада 2021 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000214 про обвинувачення ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , через актуальність ризиків, тяжкості і кількості злочинів, які мають корисливий характер і вчинені з застосуванням насильства, враховуючи негативні характеризуючи дані і репутацію обвинуваченого, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, згідно положень ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо клопотання, посилаючись на положення Європейської конвенції про захист прав людини і КПК України, наявність утриманців і місця проживання, відсутність доказів впливу на свідків та у хилення від слідства і суду, відсутність обвинувального вироку відносно нього. Подав клопотання про застосування до нього цілодобового домашнього арешту.

Захисник також заперечував проти продовження строку тримання під вартою через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Також, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними, тому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, як і на час обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, за їх вчинення законом передбачено максимальне покарання до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно в шлюбі не перебуває, щодо нього в провадженні суду перебуває інше кримінальне провадження, в якому було застосовано ОСОБА_4 домашній арешт, таким чином наявний ризик ухилитися від явки до суду і впливати на свідків з метою уникнення від можливого суворого покарання. Також ОСОБА_4 раніше судимий за злочини проти власності, на цей час обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, непрацюючий і не має постійного джерела доходів, отже він може продовжити злочинну діяльність з метою відшукання коштів для існування.
Доводи сторони захисту не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час.
Згідно до ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки у даному випадку ОСОБА_4 обвинувається у вчиненні в тому числі злочину, поєднаного із застосуванням насильства, підстави для визначення застави відсутні.
З урахуванням викладеного і того, що по справі слід завершити підготовчий судовий розгляд, а інтереси суспільства та держави в даному випадку привалюють над інтересами особи, її особистої свободи та недоторканості, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст.177, ст.183, 184, 314, 315 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 16 січня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом пяти днів з моменту проголошення .

Суддя: