УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000594 від 05.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло вищевказане клопотання, яке мотивовано тим, що Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000594 від 05.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб здійснює несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем та комп`ютерних мереж підприємств, що призводить до витоку, втрати та блокування інформації тощо, зокрема, розповсюдження та використання шкідливого програмного забезпечення «Ragnar-Lockar» з метою подальшого вимагання грошових коштів у іноземних Компаній на суму понад 100 млн. дол. США.
До ДКП НП України надано доручення з метою встановлення інформації та повних анкетних даних відносно осіб, причетних до вказаних вище протиправних дій для подальшого документування їх злочинної діяльності, на виконання якого отримано фактичні дані про діяльність групи осіб, що здійснювали збут RDP-підключень французьких корпорацій та виконали шифрування даних за допомогою шкідливого програмного забезпечення «Ragnar-Locker».
Так, користувач форуму « ІНФОРМАЦІЯ_1 », використовуючи нікнейм « ОСОБА_6 » за даною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 пропонував для продажу доступ до локальних мереж та шкідливе програмне забезпечення «Ragnar-Locker», який відноситься до типу вірусів « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Дані віруси активні з грудня 2017 року та на цей час існує близько 166 різних варіантів (подальших модифікацій) з різний, в кожному випадку, адресами електронної пошти та розширення назв файлів, які після шифрування додаються до кожного файлу. Розповсюдження (зараження) програмою-вимагачем «Ransomware» фігурантом може здійснюватися за принципом занесення до цільової системи через протокол віддаленого робочого столу RDP (Remote Desktop Protocol), засобом для віддаленого технічного обслуговування комп`ютерів та серверів. Тобто, злочинець, здобувши пароль для доступу до системи (імовірно шляхом атаки методом підбору), та, тим самим, отримує повний доступ до серверу потерпілого. Ціль атаки обирається, як правило, скануванням в Інтернеті різними засобами (пошуком системи тощо).
Після цього, злочинець, ввівши шкідливий код, та ідентифікуючи тим самим програмою «Ransomware» сервер зі всіма сполученими прикладами, отримав доступ до комп`ютера потерпілого. Далі, зашифрувавши всі особисті дані потерпілого, фігурант налагоджував з ним зв`язок за допомогою електронної пошти, з метою отримання коштів.
У ході оперативного супроводження у даному кримінальному провадженні, в тому числі на виконання доручень слідчого, співробітниками Департаменту кіберполіцїї НП України у даному кримінальному провадженні встановлено, що до складу злочинної групи, що здійснюють несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем та комп`ютерних мереж підприємств, що призводить до витоку, втратита блокування інформації тощо, входять наступні особи, у яких було проведено ряд обшуків та оглядів місця події, а саме у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Крім того, до СУ ГУНП у м. Києві надійшов на виконання запит Республіки Франції № 2021/02508/J3 про надання міжнародної правової допомоги в розслідуванні, а саме, встановленні особи гр. ОСОБА_7 та проведення необхідних слідчих розшукових дій для встановлення причетності до кібератак на компанії та підприємства Франції з метою отримання викупу в криптовалюті.
28.09.2021 у період часу з 10.43 год. по 13.31 год. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві, проведено обшук автомобіля «Audi SQ8» 2021 року випуску, WAUZZZF10MD041337, н.з. НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ході якого вилучено майно, яке має значення речових доказів у кримінальному провадженні а саме: ключі від автомобіля (ключ-брелок); автомобіль марки «Audi SQ8» 2021 року випуску, WAUZZZF10MD041337, н.з. НОМЕР_1 ; технічний паспорт серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Audi SQ8» 2021 року випуску, WAUZZZF10MD041337; купюри номіналом 100 доларів США, на загальну суму 10000 доларів США.
За результатами проведення огляду було виявлено та вилучено речі, предмети, які є доказами вчинення учасниками цієї злочинної групи, особами, які спільно з її учасниками незаконно здійснюють несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем та комп`ютерних мереж підприємств, що призводить до витоку, втрати та блокування інформації тощо. В ході проведення досудового розслідування вказані речі та документи будуть використані при проведенні слідчих (розшукових) дій та криміналістичних досліджень, а їх результати вказувати на вчинення кримінального правопорушення.
Постановою слідчого від 28.09.2021вилучене майно визнано речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України.
У зв`язку з викладеним вище, виникла необхідність у забороні на користування речами вилученими в ході обшуку, які являються тимчасово вилученим майном та які відповідно зазначені в протоколі обшуку від 28.09.2021, в зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене в ході даного обшуку майно, з метою збереження речових доказів.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про арешт майна підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у ньому.
Власник тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про арешт майна зазначивши, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів та автомобіля, а вказане в клопотанні майно немає жодного відношення до даного кримінального провадження.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, власника тимчасово вилученого майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали дійшла наступного висновку.
Згідно зі статтями 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор, звертаючись до суду із клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна, вказує, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що клопотання не містить належного обґрунтування підстав та мети ініційованого заходу забезпечення, не містить обґрунтування можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні, яке розслідується за ч. 2 ст. 361 КК України та про причетність до вчинення якого власника майна зазначає прокурор. Крім того, в матеріалах, долучених до клопотання та відомостей, внесених до ЄРДР відсутні докази того, що власник вилученого майна ОСОБА_9 причетний до вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.209 КК України.
З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що клопотання не містить доказів, щодо причетності зазначеного вилученого майна до вказаного кримінального правопорушення, вказаному майну не надана оцінка в розумінні ст. 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Керуючись вимогами ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000594 від 05.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1