Справа № 458/772/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/999/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оселя Яворівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 126 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвокат ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 про обвинувачення за ч. 1 ст. 126 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_11 22 липня 2018 року о 23:00 год. на сходовій клітці магазину ФОП ОСОБА_12 на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 , спричинив останньому фізичний біль, оскільки наніс один удар долонею правої руки по обличчі потерпілого.

Не погоджуючись з ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 серпня 2020 року, потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, не відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України. Зокрема, вказує на те, що із клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не ознайомлений, на засіданні, в якому вирішувалось дане питання, він та його представник присутні не були. При цьому причина його неявки у судове засідання зумовлена загальнонаціональним карантином у зв`язку з пандемією, викликаною коронавірусом COVID-19, тобто така є поважною.

Зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив йому як потерпілому у кримінальному провадженні реалізацію його процесуальних прав, зокрема права бути присутнім на судовому розгляді та ознайомитися з усіма матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог.

Так, пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи слідує, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, що полягало в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Зазначене кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з моменту вчинення кримінального проступку минуло більше двох років. За таких обставин встановлений ст. 49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, закінчився.

Одночасно матеріали справи не містять у собі відомостей про те, що строк давності, встановлений ст. 49 КК України будь-яким чином призупинявся або переривався.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції, встановивши наявність усіх підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність, обґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, роз`яснивши йому правові наслідки вирішення цього питання, та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Стосовно викладених в апеляційній скарзі тверджень потерпілого ОСОБА_10 про те, що звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття провадження щодо нього є порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки він не був ознайомлений з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не був присутній у засіданні, в якому таке вирішувалось, то такі не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Тобто будь-хто з учасників провадження прокурор, обвинувачений чи його захисник, а також потерпілий мають право подавати вказане клопотання.

При цьому чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового ознайомлення з таким клопотанням на стадії судового провадження інших сторін кримінального провадження.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у справі, що мало відбутись 7 серпня 2020 року. Зокрема, йому було скеровано судову повістку, яку ОСОБА_10 отримав 28 липня 2020 року (а.с. 87), тобто визначені ч. 9 ст. 135 КПК України строки і порядок здійснення виклику потерпілого у кримінальному провадженні були дотримані.

В той самий час, потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання, зокрема, 7 серпня 2020 року не з`явився, причини свого неприбуття не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Покликання потерпілого на те, що причиною його неявки у судове засідання був загальнонаціональний карантин у зв`язку з пандемією коронавірусу COVID-19 до уваги не беруться, оскільки хоча Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211, на території України і був запроваджений карантин, урядом неодноразово змінювались викликані карантином заборони, зокрема і в частині обмеження переміщення осіб на території України на період дії карантину.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що на території України на період дії карантину заборонено, зокрема: самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації. При цьому самоізоляції підлягали: 1) особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування; 2) особи з підозрою на інфікування або з підтвердженим діагнозом COVID-19 в легкій формі за умови, що особа не потребує госпіталізації; 3) особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянинами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19.

При цьому потерпілим не представлено жодних даних про те, що він станом на 7 серпня 2020 року хворів на коронавірус SARS-CoV-2 чи був на лікарняному у зв`язку з цим, перебував на самоізоляції або обсервації, що унеможливило його явку до суду та ознайомлення з клопотанням обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на наведене, у зв`язку з тим, що апелянт був належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, доказів поважності неявки у судове засідання ОСОБА_10 суду не представив, враховуючи законодавчо встановлену невідкладність розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком, а не правом суду, колегія суддів дійшла до переконання, що судом першої інстанції було дотримано вимог як матеріального, так і процесуального права при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , порушення ж прав потерпілого ОСОБА_10 при цьому не встановлено.

Отже, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 49 КК України та розглянув клопотання про звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в той момент, коли воно надійшло, тобто невідкладно, з прийняттям рішення, що виключало будь-яке провадження у справі.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4