ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/455/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1848/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стара Гнилиця Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

засуджено:

-зач.3 ст.135 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 08 грудня 2019 року о 01 год. 40 хв., ОСОБА_7 рухався на автомобілі «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходився у технічно справному стані, по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», що проходить по території населеного пункту - міста Чугуєва Харківської області, в напрямку м.Ізюм Харківської області, зі швидкістю 70 км/год.
Під час руху по вказаній автодорозі, в районі будинку №33 по вул.Харківській, ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».
-12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж: до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»
-12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/годину».
Водій ОСОБА_7 рухаючись з перевищенням швидкості руху, а саме зі швидкістю 70 км/год, в темний час доби, не врахував дорожню обстановку, застосував неправильні прийоми і способи керування автомобілем, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті останній отримав наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з формуванням контузійних вогнищ в обох лобних та лівій тім`яних долях, виливу крові у шлуночки мозку, субдуральної (під твердою мозковою оболонкою) гідроми праворуч та субдурального крововиливу ліворуч з наявністю забитих ран та саден на голові; закрита травма груді у вигляді пневмотораксу (наявність зайвого повітря) правої плевральної порожнини з утворенням ателектазу верхньої долі правої легені; травма правого стегна у вигляді закритого перелому в нижній третині з утворенням додаткового уламка та зміщенням медіально на ширину кістки; рвана рана лівого колінного суглобу.
Вказана черепно-мозкова травма утворилася від ударних дій тупих твердих предметів, чи від удару о такі, травма груді утворилася від надмірного струсу тіла та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Вказана травма правого стегна утворилася від прямої ударної дії тупого твердого предмету великою силою, та відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вищевказані ушкодження, у свої сукупності, могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної пригоди, коли постраждалий знаходився у вертикальному, або близькому до цього положення.
Згідно висновку експерта №7/1474/1475 СЕ-19 від 20.01.2020 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП. При мінімальному табличному значенні сповільнення на мокрому асфальтобетонному покритті в умовах місця ДТП (3.9 м/с2), у діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4 і 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із ДТП. При максимальному табличному значенні сповільнення на мокрому асфальтобетонному покритті в умовах місця ДТП (5.9 м/с2), у діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із ДТП.
Крім того, після скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної події, тобто 08 грудня 2019 року о 01 год. 40 хв., водій ОСОБА_7 , з місця пригоди зник, грубо порушивши вимоги п.п. 2.10 а), б), в), г), ґ), д), е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний»:
а)«негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»;
б)«увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил»;
в)«не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди»;
г)«вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»;
ґ)«у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди»;
д)«повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції»;
е)«вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»,
та суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_8 у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної події не переконався чи потребує потерпілий медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, та умисно залишив потерпілого в небезпеці у безпорадному стані та з місця події зник, що спричинило тяжкі наслідки.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який підлягає застосуванню ч.3 ст.135 КК України. Указав, що диспозиція ч.3 ст.135 КК України визначає, що нею охоплюється завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки. Зазначив, що ОСОБА_7 дійсно поставив ОСОБА_8 у небезпечний для життя стан і залишив після цього у небезпеці, однак тяжкі наслідки для останнього настали внаслідок ДТП і відбулись в момент його збиття автомобілем. Вважає, що оскільки тяжкі наслідки для життя та здоров`я ОСОБА_8 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП, а не залишенням його у небезпеці ОСОБА_7 , дії останнього необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.135 КК України. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, за ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Диспозиція ч.3 ст.135 КК України визначає, що нею охоплюється завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Таким чином відповідальність за ч.3 ст.135 КК України настає лише в тому разі, якщо між залишенням у небезпеці та настанням смерті особи або іншими тяжкими наслідками встановлено причинний зв`язок.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження смерть ОСОБА_8 настала внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень.
З урахуванням наведеного, дії обвинуваченого ОСОБА_7 утворюють склад злочину, передбачений ч.1 ст.135 КК України, оскільки тяжкі наслідки у виді смерті для ОСОБА_8 настали внаслідок ДТП і відбулись в момент його збиття автомобілем.
За таких обставин вирок на підставі п.2 ч.1 ст.408 КПК України підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України з призначенням нового покарання за цей злочин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та встановлені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого згідно ст.65 КК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України та призначити йому за цим Законом покарання 2 роки позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді: