Справа № 204/8766/21
Провадження № 1-в/204/1323/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
25 листопада 2021 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що вину він визнав, щиро кається, став на шлях виправлення.

Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_5 під час тримання у ДУВП №4 з 24.05.2018 не працює, оскільки знаходиться в установі на період ознайомлення його співучасниці з матеріалами кримінального провадження, підтримав надану письмову характеристику, згідно з якою під час відбування покарання засуджений не має заохочень та стягнень.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2021, ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок утримання зазначеної особи під вартою 21.05.2018, кінець строку відбування покарання 21.05.2022.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Станом на 10.11.2021 засуджений ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей призначеного йому покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 з 24.05.2018 перебуває у Дніпровській установі виконання покарань №4, стягнень та заохочень не має.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, був звільнений судом від призначеного покарання з випробувальним терміном, умови якого він порушив, та знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності, тобто довіру до себе він не виправдав та є схильним до скоєння кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1