Справа №635/6501/21
Провадження № 1-в/635/629/2021
УХВАЛА

10 листопада 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Борова Борівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-28.01.1997 Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.229-6 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням ст.45 КК України (в ред.1960 року) до іспитового строку 2 роки;

-28.10.1997 Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.229-6 КК України (в ред.1960 року) із застосуванням ст.43 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

-23.11.2004 Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;

-05.10.2006 Борівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

-16.07.2007 Борівським районним судом Харківської області за ст.395 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

-15.02.2013 Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин;

-13.06.2013 Борівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 8 днів, звільнений 01.10.2013 по відбуттю строку покарання;

-30.04.2014 Борівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;

-09.04.20215 Борівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 09.11.20217 на підставі закону України « Про амністію»;

-27.03.2018 Двурічанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

-06.04.2018 Борівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

засудженого 12 липня 2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку статті 81 КК України,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення у відповідності до статті 81 КК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Від прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 в матеріалах справи містять заява проводити розгляд у його відсутність, в якій прокурором також зазначено, що він проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 заперечує з посиланням на те, що засуджений не став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_3 та представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» також подали заяви про розгляд даної справи у їх відсутність.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомлена про поважні причини неявки.

Згідно з вимогами частини четвертої статі 107 КПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає клопотання засудженого ОСОБА_3 таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , останній засуджений 12 липня 2018 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Як вбачається з характеристики на засудженого, останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 травня 2018 року. Під час тримання в державної установі «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 29.05.2018 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочувався один раз. Працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику в свою адресу реагує агресивно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, не завжди має охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. Допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться задовільно. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Відповідно до ст. ст. 110, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач. На профілактичних обліках не перебуває.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_3 на час відбування покарання має два заохочення, а також одне стягнення.

За довідок про працевлаштування та заробітну плату засудженого ОСОБА_3 , останній в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» був працевлаштований у період з серпня 2018 року по вересень 2021 року у майстерні установи та на виробництві з виконання робіт по збиранню коліс, виготовлення господарської сумки, складових велосипеда, стільця, кронштейна, розкладачки, шезлонга, крісла, обода, капців одноразових, за що відповідно отримував заробітну плату.

У відповідності до довідки бухгалтера установи ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3 достроково відшкодував процесуальні витрати на користь держави у розмірі 1001 гривень в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 лютого 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

У відповідності до частини другої статі 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Оцінюючи дані про особу ОСОБА_3 судом враховано, що останній за місцем відбування покарання характеризується з посереднього боку, за ввесь строк відбування покарання засуджений має лише два заохочення, тоді як з 17.05.2018 знаходиться в місцях позбавлення волі. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що дані про особу ОСОБА_3 , його характеристика в установі виконання покарань свідчать про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, а відтак критично оцінює доводи засудженого, що він довів своє виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Відтак, суд не знаходить підтвердження доводів засудженого, що останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому для застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_3 суд не вбачає підстав та розцінює даний захід як передчасний.

Разом з тим, фактичне відбуття засудженим 2/3 призначеного покарання та наявність двох заохочень, не може свідчити про достатність підстав для умовно-дострокового звільнення особи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ?

постановив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення у відповідності до статті 81 КК України відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення йому ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1