ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2920/21 Справа № 182/398/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001896 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року клопотання прокурора задоволено та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 листопада 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності, життя та здоров`я осіб, яке, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими та за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
У своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що у судовому засіданні було проголошено резолютивну частину ухвали, а повний текст ним отримано лише 03 вересня 2021 року, а тому, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог КПК України та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 197 КПК України продовжено йому запобіжний захід більш ніж на 60 днів. Також вказує, що у даному кримінальному провадженні чотири рази змінювався склад колегії суддів, що на його думку свідчить про незаконність складу суду.
Також вказує, що судом не досліджувалось питання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише формально перелічено їх існування. Крім того зазначає, що він утримується під вартою більше чотирьох років та за цей час не ухвалено остаточного рішення у справі, що на його думку свідчить про порушення розумних строків тримання під вартою та розгляду кримінального провадження.
Вказує, що для забезпечення його належної процесуальної поведінки достатньо у даному випадку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово з електронним засобом контролю.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники апеляційного перегляду до зали суду не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про свою обов`язкову участь до апеляційного суду не направляли, що, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зважає на ту обставину, що він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення повного тексту ухвали, а тому був позбавлений можливості належним чином обґрунтувати свої апеляційні вимоги, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що строк пропущено ним з поважних причин і такий строк підлягає поновленню.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001896 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст. 257, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п. 1 ,6, 289 ч. 3, 185 ч. 5, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_6 за ст.ст. 257, 187 ч. 4, 185 ч. 5, 289 ч. 3 КК України, ОСОБА_8 за ст.ст. 257, 187 ч. 4, 15 ч. 2 ст. 115 ч. 2 п. 6, 289 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, ОСОБА_9 за ст.ст. 257, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 185 ч. 5 КК України, розгляд якого триває.
Прокурором до суду першої інстанції було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані йому особливо тяжкі злочини, здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі банди, об`єктом яких є власність та за вказані кримінальні правопорушення законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 , які є особливо тяжкими злочинами. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не доведено існування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вплинути на його хід, оскільки прокурором не зазначено та не надано доказів яким саме чином ОСОБА_6 може здійснювати вказані дії.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення обумовлений тієї обставиною, що останній офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, йому інкриміновано вчинення умисних корисливих злочинів, у складі чітко структурованої озброєної банди, із залученням значної кількості фізичних та матеріальних ресурсів, чіткий розподіл функцій кожного співучасника, відкритий характер злочинних дій, стійкість сформованих злочинних намірів, що в своїй сукупності може свідчити про можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень з використанням зазначених ресурсів.
При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної враховує питання розумності строків провадження та вважає, що посилання останнього на тривалість перебування його під вартою є безпідставними, з огляду на наступне.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, вчинених у складі банди та розгляд цього кримінального провадження проводиться також стосовно ще 3 обвинувачених, що обумовлює об`єм обвинувачення, яке є значним за обсягом, у кримінальному провадженні беруть участь сім потерпілих, що об`єктивно потребує достатньо часу для проведення судового розгляду.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, об`єм висунутого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 матеріали справи на істотні порушення вимог КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
Як видно з ухвали суду першої інстанції від 31 серпня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 листопада 2021 року.
В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався та визначив кінцевий термін тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою поза межами строку, визначеному у ч. 1 ст. 197 КПК України, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу,
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, як постановленої з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та поставлення нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та продовження тримання ОСОБА_6 під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України скасувати.
Постановити нову, якою продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4