Номер провадження: 11-сс/813/447/22
Номер справи місцевого суду: 522/3029/22 1-кс/522/1359/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Жовтневе Білопільського району Сумської області, громадянина Російської Федерації, не працюючого, одруженого, маючого неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.04.2015 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, -

встановив:

В провадженні слідчого відділу відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП перебуває кримінальне провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за обставин викладених в клопотанні заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8
30.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.09.2021 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2021 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін.
20.09.2021 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

23.09.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. 22.09.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 28.01.2022 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2021 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін.

В подальшому, строк тримання під вартою ОСОБА_6 неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси, в останнє ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2022 року ОСОБА_6 строк тримання під вартою був продовжений до 16.02.2022 року.

Постановою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 02.02.2022 року визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2, ст.255, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року за слідчим відділом відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до десяти місяців, тобто до 13.07.2022 року.

08.02.2022 року слідчий слідчої групи заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулась з клопотанням до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про продовження ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року, задоволено клопотання слідчого слідчої групи заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та відносно підозрюваного ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.04.2022 року, без визначення розміру застави.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя визнав обґрунтованими доводи щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, яким до підозрюваного був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, та необхідності виконання ряду слідчих та процесуальних дій, що неможливо завершити до спливу терміну дії ухвали про обрання запобіжного заходу.
Також слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.255 КК України, а ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме: підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вжити заходів щодо знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та не всі відшукані та вилучені. Врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, з огляду на не врахування слідчим суддею необґрунтованості підозри та кваліфікації дій ОСОБА_6 , стверджує про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також на неврахування слідчим суддею особи підозрюваного, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації та місця проживання, дружини, дітей та статусу учасника АТО.
Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_5 та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися. При цьому, підозрюваний не подавав до апеляційного суду клопотання про його особисту участь у судовому засіданні, а від захисника та прокурора надійшли клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.
За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.255 КК України.
Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 та на стадії апеляційного перегляду вказаної ухвали слідчого судді, в ході яких було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
За таких обставин, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вжити заходів щодо знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.
Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.
Більш того, апеляційний суд вважає, що на теперішній час в умовах введеного 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, який був затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, можуть існувати обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_6 , який є громадянином Російської Федерації, зможе вчинити реальні спроби щодо переховування від органів досудового розслідування та суду.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та продовжує існувати.
Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні також досліджувався при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а слідчим та прокурором доведено, що станом на даний час вказаний ризик не зменшився, а навпаки таким, що збільшився.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_6 на потерпілих та свідків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний, може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також може здійснювати незаконний вплив на інших підозрюваних у кримінальному провадженні.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, в даному кримінальному провадженні продовжує існувати.
Крім того, з урахуванням обставин інкримінованого злочину, існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, знищення, переховування або спотворення підозрюваним будь-якої із речей, що має істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.
Доводи захисника ОСОБА_5 щодо невірної кваліфікації у кримінальному правопорушенні, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки досудове розслідування триває та на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного в інкримінованому йому злочині, кваліфікації дій, а лише встановлюється можлива причетність підозрюваного до вчинення злочину та законність продовження запобіжного заходу, та з огляду на проведений ряд слідчих (розкушових) слідчих дій, правова кваліфікація дій останнього може бути змінена, в тому числі й після отримання висновків судових експертиз, які на даний час заважають органу досудового розслідування завершити таке розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .
Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам, з огляду на обставини, зазначені вище.
Твердження захисника, що тримання під вартою порушує право підозрюваного на працю, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки доказів наявності у підозрюваного офіційного місця працевлаштування стороною захисту не надано.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності у підозрюваного місця мешкання, міцності соціальних зв`язків, наявності дружини та неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш того, зазначені обставини не завадили останньому, обґрунтовано підозрюватись у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі злочинної організації та на думку суду не були стримуючим фактором щодо невчинення таких дій протягом тривалого часу.
Доводи сторони захисту відносно того, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний приймав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки захисником до своєї апеляційної скарги долучено лист за підписом невідомої особи, без будь-яких печаток та штампів організації, що унеможливлює ідентифікацію такої особи, а також справжність викладених у листі відомостей.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що клопотання слідчого, на виконання вимог ст. 199 КПК щодо продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано мотивоване неможливістю завершення досудового розслідування, окрім того, що ризики не зменшились та продовжують існувати, також тим, що завершити досудове розслідування до строку дії ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно ще виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні, та на підтвердження зазначених обставин слідчим долучено відповідні докази, в тому числі щодо необхідності отримання висновків судових експертиз, відповіді на запит в рамках надання міжнародної правової допомоги, здійснення тимчасовий доступ та проведення ряду інших слідчих дій, в тому числі і додаткового допиту підозрюваного. Зазначені обставини в свою чергу були перевірені судом першої інстанції та знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4