ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/396/20

Провадження № 11-кп/4820/192/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000006 від 07.01.2020 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 1 року обмеження волі,
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі,
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 6 місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, визначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
Початок строку відбуття покарання рахується з моменту приведення вироку до виконання, в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час його попереднього ув`язнення з 06 січня 2020 року по 09 січня 2020 року, включно.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 1600 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2020 року (справа № 671/33/20), згідно якої накладено арешт на поліцейську світло-відражаючу жилетку з написом Поліція, нагрудну боді-камеру поліцейського ОСОБА_10 , легковий автомобіль Toyota Avensis на польській реєстрації НОМЕР_1 , зеленого кольору, скасовано.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.
За вироком місцевого суду, 06 січня 2020 року, біля 21 год. 38 хв. в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області на автодорозі М-12, неподалік торгово-готельного комплексу Грецька долина,інструктором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_9 та інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_10 , було здійснено супровід транспортного засобу Toyota Avensis на іноземній реєстрації НОМЕР_2 , за підозрою водія у керуванні транспортним засобому стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, було здійснено вимогу про зупинку транспортного засобу Avensis на іноземній реєстрації НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , незважаючи на це, останній, вимог поліцейських про зупинку транспортного засобу не виконав та продовжив рух, після чого, неподалік господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , залишив автомобіль та заховався від поліцейських. Через декілька хвилин після цього, ОСОБА_7 вийшов із господарства і вступив у конфлікт із інструктором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_9 та інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_10 . Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив активний опір працівникам правоохоронного органу,не реагував на законні вимоги останніх, а навпаки, діючи умисно, усвідомлюючи, що перед ним перебувають поліцейські, чинив їм опір та поводив себе агресивно, а саме, у відповідь на зауваження поліцейських, відмовився припиняти протиправні дії, обзивав їх нецензурними словами, погрожував останнім фізичною розправою.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 на вигляд перебував у стані алкогольного сп`яніння, подальші його дії були непередбачувані і могли завдати шкоди здоров`ю поліцейських, для забезпечення особистої безпеки, припинення правопорушення, на підставі ст. 44 Закону України Про Національну поліцію, інструктор роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержант поліції ОСОБА_9 та інспектор роти №3 Управління патрульної поліції Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_10 застосували до ОСОБА_7 фізичний вплив. В цей час ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували у форменому одязі, є працівниками поліції і діють у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, продовжуючи чинити їм опір, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, штовхав руками та шарпав за одяг працівників правоохоронного органу, в результаті чого пошкодив формену жилетку поліцейського ОСОБА_9 та наніс йому близько трьох ударів кулаками обох рук в обличчя, а також два удари правою ногою в лівий колінний суглоб ОСОБА_10 , спричинивши останнім тілесні ушкодження.
Крім того, 06 січня 2020 року, біля 21 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняючи опір працівникам правоохоронного органу, а саме інструктору роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержанту поліції ОСОБА_9 та інспектору роти №3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_10 , які перебували в одностроях поліцейських, з шевронами, погонами, іншими відповідними атрибутами, які розташовані на одностроях відповідно до Наказу МВС України від 19.08.2017 року №718 "Про затвердження Правил носіння однострою поліцейських",екіпіровані засобами індивідуального захисту встановленого зразка, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, наніс близько трьох ударів кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, садна шкіри обличчя, крововиливів м`яких тканин лобної ділянки голови зліва та нижньої щелепи справа, які згідно із висновком експерта № 25 від 25.02.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та два удари правою ногою в лівий колінний суглоб ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: часткового розриву медіальної колатеральної зв`язки з накопиченням крові в лівому колінному суглобі з запаленням суглобової сумки та синовіальної оболонки суглобу, підвивиху лівого надколінника доверху, які згідно із висновком експерта №26 від 25.02.2020 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Також, 26 січня 2020 року біля 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу АЗС ANP по вул. Миру 1 (а) в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, безпричинно, з хуліганських спонукань, в присутності інших осіб, грубо порушуючи при цьому громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, почав образливо чіплятись до жителя с.Кривачинці Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_11 , обзивав останнього нецензурними словами, після чого, поводячи себе агресивно, безпричинно, умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів кулаками рук по обличчю та ногами по тулубу, від яких ОСОБА_11 впав на землю, після чого ОСОБА_7 наніс останньому множинні удари ногами та кулаками рук в різні частини тіла, заподіявши потерпілому фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді: припухлості та крововиливу на обох повіках правого ока, точкових крововиливів під кон`юнктиву правого ока, поверхневої рани в ділянці верхньої повіки правого ока, садна на нижній губі справа, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи посередині, садна на тім`яній ділянці посередині, садна в ділянці завитка лівого вуха, контузії обох очей, струсу головного мозку, зламу коронкової частини 2-го та 4-го зуба на верхній щелепі зліва, крововиливу на переднє-зовнішній поверхні правого плеча, які згідно висновку СМЕ №12 від 25.02.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок змінити, в частині призначеного покарання та призначене ОСОБА_7 покарання зменшити у зв`язку з невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296, ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого, за ч.2 ст.345 КК України у виді 2 років обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того, просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 .
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 .
Стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: відеозапис з нагрудної камери ОСОБА_10 ; показання свідків сторони захисту; висновок експерта №9 від 27.01.2020року щодо стану здоров`я ОСОБА_7 ; висновок досудової доповіді органу пробації та інформацію про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 .
Також місцевим судом не враховано, що свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказувалися обставини спричинення їм моральної шкоди та фізичного впливу від поліцейських, факт того, що вони заходили на господарство двічі (що є у показах самих потерпілих) й мали можливість вирішити конфлікт мирним шляхом.
Поверхнево досліджено обставини, що пом`якшують покарання, не враховано щире каяття обвинуваченого, визнання вини за ч.1 ст.296 КК України, які були висловлені ОСОБА_7 в дебатах судового засідання першої інстанції.
Крім того, не враховано повне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_11 та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з його боку. А потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не з`являлися в судові засідання та не висловлювали своєї позиції у дебатах, чим показали своє незацікавлення у вирішенні даної справи та неповагу до інших учасників процесу.
Недостатньо досліджено характер і розмір заподіяної шкоди.
Не виявлено причин і умови, що сприяли вчиненню злочину передбаченого ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, які мають істотне значення для справи.
Місцевий суд, на думку апелянта, помилково дійшов висновку про суперечливість та непослідовність показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , батьків обвинуваченого та його сестри ОСОБА_14 , щодо провокації поліцейськими конфлікту, оскільки вони були очевидцями та також постраждали від дій патрульних.
Зазначає, що неповно досліджено версію захисту щодо наявності в діях ОСОБА_7 необхідної оборони та явної провокативної протиправної поведінки, що не відповідає обов`язкам посадових інструкцій потерпілих-поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка і стала причиною конфлікту.
Апелянт просить взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні 4 неповнолітніх дитини, не притягувався до кримінальної відповідальності, визнав вину за ч.1 ст.296 КК України, щиро кається, критично ставиться до своїх дій, примирився та відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_11 , який не має жодних претензій до ОСОБА_7 , та провокативну поведінку потерпілих поліцейських.
Крім того, апелянт вважає, що позивачі обґрунтували заподіяну їм моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, тому в задоволенні цивільних позовів слід відмовити.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу в частині пом`якшення покарання та вирішення цивільного позову, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу в частині застосування ст.75 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених кримінальних правопорушеннях при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за ч. 2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, за ч. 1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка проявилась в нанесенні потерпілому тілесного ушкодження, є вірною.
Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах призначеного покарання, погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо його невмотивованості та надмірної суворості.

На думку колегії суддів, висновки місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції його від суспільства, з реальним відбуттям покарання, є необґрунтованими, оскільки даний вид покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Як вбачається із вироку, призначаючи ОСОБА_7 реальне покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд виходив, насамперед, із ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, та наслідків що настали.

Разом з тим, суд у повній мірі не врахував даних про особу обвинуваченого, хоча навів їх у вироку, а також того, що вчинення нетяжкого злочину ще не є безумовною підставою призначати винному реальну міру покарання.

Не може, на переконання колегії суддів, вважатися справедливим обрання більш суворого покарання, без належного врахування особливостей конкретних протиправних дій й інших даних, що всебічно характеризують винного та відображають його ставлення до вчиненого.

Так, із матеріалів кримінального провадження випливає те, що ОСОБА_7 не оскаржував вирок суду в частині доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, що свідчить про його готовність понести кримінальну відповідальність.

Поведінка обвинуваченого під час судового провадження до ухвалення відносно нього обвинувального вироку, а також протягом апеляційного провадження сприяла правосуддю, так як свідчила про виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Останній до відповідальності не притягувався, інших злочинів не вчиняв, сумлінно з`являвся на всі виклики до суду, чим фактично досягнута мета покарання.

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання реально, застосувавши до нього положення ст.75 КК України.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не надав належної оцінки щодо стягнення моральної та майнової шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що суд прийняв рішення про стягнення шкоди не на підставі процесуальних документів, слід залишити поза увагою з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегією суддів встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого у потерпілих відбулося порушення нормального ритму життя, було приниження честі та гідності, вони перенесли фізичний біль, нервовий стрес, переживання та певні негативні зміни у житті, мусили докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
В обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в суді першої інстанції, вказували, що з приводу отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України» з 08 січня 2020 року по 15 січня 2020 року, потерпілий ОСОБА_10 у січні 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні та у період з 02 лютого 2020 року по 10 лютого 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кам`янець-Подільської ЦРЛ.
На підтвердження даних витрат потерпілими в суді першої інстанції було надано підтверджувальні документи, які були дослідженні та оцінені судом першої інстанції.
Ці фактичні обставини справи на думку колегії суддів давали суду підстави для часткового задоволення цивільних позовів в частині матеріального та морального відшкодування, з викладеною у вироку мотивацією, з чим повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.408 ч.1 п.1 КК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2017 року № 5-465(15)16 викладено висновок про застосування норми права, згідно з яким наявність підстав для зміни вироку не породжує для апеляційного суду обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені судом першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вище викладені фактичні дані, які могли істотно вплинути на його висновки, та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який в даному випадку підлягав застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції необхідно змінити на підставі п.1 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, задовольнивши частково подану апеляційну скаргу захисником.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі,
- за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі,
- за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим ОСОБА_7 до остаточного покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3