У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, рядового поліції ОСОБА_6 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке 13.12.2021 року внесені до ЄРДР за №0001726, погоджене з прокурором, про застосування відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України,-
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що 13.12.2021 року в період часу з 02:00 год. по 04:00 год. ОСОБА_4 , шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до будинку АДРЕСА_2 знаючи, що в будинку проживає тільки одна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередньо відключивши подачу електропостачання струму до будинку, пройшов по коридору до спальної кімнати, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою спричинення смерті ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на умисне вбивство з корисливих мотивів наніс заздалегідь заготовленим колюче-ріжучим предметом удар в область обличчя, а саме переносиці, спричинивши їй тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення шийного відділу спинного мозгу від якого остання відразу померла на місці події. Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном почав обшукувати та нишпорити по кімнатам будинку потерпілої, де знайшов та заволодів банківською карткою з чіпом голубувато-синього кольору «CSOB» VISA, номер картки НОМЕР_1 , виготовлена 06.2020 на ім`я ANDRAS SUGAR; медаллю з надписом СССР «ВЕТЕРАН ТРУДА» «ЗА ДОЛГОЛЕТНИЙ ДОБРОСОВЕСТНЫЙ ТРУД», яка обгорнута стрічкою світлого кольору з трьома червоними смужками, золотим браслетом, грошовими коштами в сумі 500 грн. та мобільним телефоном, марка та модель якого на даний час встановлюється. Після чого покинув місце злочину
За таких обставин ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті особі, з корисливих мотивів.
Крім того, 13.12.2021 року в період часу з 02:00 год. по 04:00 год. ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вхідних дверей проник до будинку АДРЕСА_2 знаючи, що в будинку проживає тільки одна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередньо відключивши подачу електропостачання струму до будинку, пройшов по коридору до спальної кімнати, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до потерпілої та розпочав напад на неї, а саме наніс заздалегідь заготовленим колюче-ріжучим предметом удар в область обличчя, а саме переносиці, в наслідок чого спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення шийного відділу спинного мозгу, яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла.
Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном почав обшукувати та нишпорити по кімнатам будинку потерпілої, де знайшов та заволодів банківською карткою з чіпом голубувато-синього кольору «CSOB» VISA, номер картки НОМЕР_1 , виготовлена 06.2020 на ім`я ANDRAS SUGAR; медаллю з надписом СССР «ВЕТЕРАН ТРУДА» «ЗА ДОЛГОЛЕТНИЙ ДОБРОСОВЕСТНЫЙ ТРУД», яка обгорнута стрічкою світлого кольору з трьома червоними смужками, золотим браслетом, грошовими коштами в сумі 500 грн. та мобільним телефоном, марка та модель якого на даний час встановлюється. Після чого покинув місце злочину.
За таких обставин ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
15.12.2021 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК. В подальшому в ході проведення досудового розслідування громадянину ОСОБА_4 , повідомлено, про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України.
Підозра ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 13.12.2021, протоколом проведення обшуку від 15.12.2021, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , протоколом огляду речей із залученням потерпілого ОСОБА_8 від 15.12.202 та лікарським свідоцтвом про смерть №702 від 14.12.2021.
Так, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Виходячи з того, що підозрюваному відоме місце проживання потерпілих, членів їх сімей, існують достатні підстави побоюватися незаконного впливу на них з боку підозрюваного спрямовані на залякування та примушування до зміни показань.
Таким чином в даному кримінальному правопорушенні є наявні та обґрунтовані ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність свого покарання за вчинення ним особливо тяжких злочинів може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду розуміючи, що санкція п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає основне та безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та санкція ч. 4 ст. 187 КК України від восьми до п`ятнадцяти з конфіскацією майна. Тобто в даному випадку присутні і ризики передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив насильницький злочин та добре усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування за вчинення особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років та від восьми до п`ятнадцяти років, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.
На підставі вище викладеного, слідчий просить застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без можливістю визначення розміру застави.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених мотивів, просив його задоволити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховування від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, потерпілого, понятих та експертів, вчинити інший злочин або іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання з викладених мотивів, просив його задоволити.
Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення внесеного слідчим клопотання та просила обрати її підзахисному менш суворий запобіжний захід, зокрема домашній арешт. Зазначила, що ризики передбачені ст.177 КПК України відсутні. Крім цього, вважає підозру необґрунтованою.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Зазначив, що злочин не вчиняв.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового слідства - СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0001726 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2021 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.
15.12.2021 громадянину ОСОБА_4 , повідомлено, про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті особі, з корисливих мотивів та розбій, тобто напад спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Як слідує з матеріалів внесеного слідчим клопотання, оголошена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується наступними, зібраними органом досудового розслідування, доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 13.12.2021, протоколом проведення обшуку від 15.12.2021, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , протоколом огляду речей із залученням потерпілого ОСОБА_8 від 15.12.202 та лікарським свідоцтвом про смерть №702 від 14.12.2021.
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, оскільки, кримінальні правопорушення, передбачені п.6 ч.2 ст.115 та ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, зокрема згідно з санкцією п.6 ч.2 ст.115 КК України передбачено основне та безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та санкцією ч. 4 ст. 187 КК України від восьми до п`ятнадцяти з конфіскацією майна.
Слідчий суддя враховує також те, що ОСОБА_4 , повідомлено про підозру вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 та ч. 4 ст. 187 КК України лише 15.12.2021 року, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаних злочинів, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної особи переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 .
Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчиненні вище вказаних злочинів, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.
Слідчий суддя також вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на свідків.
Слідчий суддя вважає, що з огляду на обставини вчиненого правопорушення, знайшли своє підтвердження доводи сторони обвинувачення, про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може вчиняти тиск на свідків вказаних у даному кримінальному провадженні та може незаконно перешкоджати встановленню інших можливих свідків та інших співучасників даного злочину, а відтак вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою підозрюваного в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання вказаних в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Також суддя враховує те, що виходячи з того, що підозрюваному відоме місце проживання потерпілих, членів їх сімей, існують достатні підстави побоюватися незаконного впливу на них з боку підозрюваного спрямовані на залякування та примушування до зміни показань.
Разом з тим, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив насильницький злочин та добре усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування за вчинення особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років та від восьми до п`ятнадцяти років, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав вважати підозру обґрунтованою, не є підставою відмови в обранні ОСОБА_4 , запобіжного заходу, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості підозри наданими слідчому судді доказами.
Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч. 4 ст. 187 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті особі, з корисливих мотивів та розбій, тобто напад спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою.
Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має насильницький характер, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.
Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 , заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному ОСОБА_4 , інкримінується п.6 ч.2 ст.115 та ч. 4 ст. 187 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті особі, з корисливих мотивів та розбій, тобто напад спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , було вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілого, вважаю за можливе, у відповідності до вимог ч.4 ст.183 КПК України, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
З огляду на викладені встановлені судом вище фактичні обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку, що внесене органом досудового розслідування клопотання є підставним та обґрунтованим, а тому таке підлягає до задоволення вцілому.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого задоволити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 00 год. 20 хв., 13.02.2022 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 00 год. 20 хв., 15.12.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1