Провадження по справі № 1-кп/752/1039/21
В И Р О К
іменем України

"16" грудня 2021 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, данні про яке внесені 01.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, такого що не має на утриманні неповнолітній та/або непрацездатних осіб, який проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представників потерпілої ОСОБА_11 ,

встановив:
31 травня 2020 о 19 год. 20 хв. ОСОБА_5 , керував технічно справним мотоциклом «Geon x-road 200L» н.з. НОМЕР_2 , та рухався територією Регіонального ландшафтного парку «Лиса гора». Діючи з необережності ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.3 б), 12.1 та розділу 33 заборонного дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» ПДР України, а саме: не вибрав безпечну швидкість та прийом керування при яких мав би можливість постійно контролювати рух транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, не врахував дорожні умови, а саме стан поверхні ділянки місцевості по якій рухався, та після наїзду на нерівність, втратив змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, створюючи загрозу здоров`ю громадян, що перебували у парку, у в стані бокового заносу здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду ОСОБА_10 отримала тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми правої гомілки, яка визнана тілесним ушкодженням середнього ступню тяжкості.

Таким чином суд визнає винуватим ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав частково. Суду надав показання, що придбав мотоцикл та мав посвідчення водія категорії А та В. Вирішив покращити навички водіння мотоциклу за для чого разом із знайомим 31 травня 2020 року поїхав на «Лису гору». Перед цим вони були у катакомбах та у подальшому виїхали у лісосмугу. Не пам`ятає, яким саме чином заїхав на територію парку, оскільки не дуже добре орієнтувався, їхав за знайомим. Спочатку вони їхали по асфальтній дорозі, де були інші автомобілі та мотоцикли, а потім була ґрунтова дорога. Заперечує, що проїжджав дорожній знак, який забороняє рух механічних транспортних засобів. Коли перебував на пагорбі, побачив як дві жінки грають у бадмінтон. Він розраховував, що рух мотоцикла не створить небезпеку дня останніх, оскільки перебував на відстані не менш 15 метрів від них та рухався зі швидкістю 20 км/год. Його знайомий в`їхав на пагорб та він прямував за ним. Коли здійснював заїзд на пагорб, відчув, що наїхав на щось, та його змістило лівіше. Він продовжив рух та потрапив переднім колесом у глибоку нерівність, внаслідок чого мотоцикл підкинуло і він втратив керування, та не мав можливості загальмувати, оскільки його ноги зіскочили з педаль гальмування та він тримався лише за кермо. За 5 метрів попереду його руху опинилася жінка, але він не міг загальмувати та змінити траєкторію руху та наїхав на неї, після чого вони разом впали. У потерпілої було відкрита рана на нозі, та він разом із другом надавали їй допомогу, зокрема, він тримав саморобний джгут, викликали медичну допомогу та поліцію. Він весь час перебував поруч із потерпілою. Коли остання була у лікарні, розмовляв із нею та вибачився, але потрапити до лікарні не міг, оскільки були введені карантинні обмеження. Він спілкувався із її сином та добровільно відшкодував більш ніж 32 тис. на лікування останньої. Хотів вирішити питання мирним шляхом, але потерпіла не надавала конкретної відповіді. Шкодує про вчинене та визнає свою винуватість у тому, що його дії спричинили тілесні пошкодження потерпілій. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди визнає частково у розмірі 25 тис. грн. Також не заперечує, що його відповідальність як водія транспортного засобу перед третіми особами не була застрахована. Не заперечує, що його піддавали адміністративним стягненням, але це відбувалося тоді, коли він продавав кавуни та не виконав вимогу надати відповідні документи.

Окрім часткового визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставинах, в повній мірі підтверджується показаннями потерпілої та свідка, а також доводиться наданими стороною обвинувачення доказами.

Так потерпіла ОСОБА_10 надала суду показання про те, що 31 травня 2020 після 18 години вийшла на прогулянку із подругою та попрямували до парку «Лиса гора». На вулиці було світло. До парку потрапили зі сторони ОСОБА_12 . Їй відомо, що центральний вхід до парку розташований з вул. Саперно-Слобідська, де є заїзд, але він зачинений. За 30 років, як вона відвідує ОСОБА_13 гору, жодного разу не бачила, автотранспорт, який би рухався по території парку. Вони з подругою розташувалися на галявинці поруч із стежкою, по якій гуляли люди та їздили велосипедисти. На відстані 30 метрів побачила мотоцикли, але почувала себе у безпеці, оскільки відстань до них була достатньою. Раптово через деяких час з-за гори виїхав мотоцикл, водій якого здійснив на неї наїзд. Вона втратила свідомість та коли прийшла до свідомості, відчула сильний біль у нозі. Водії мотоциклів були поруч, викликали поліцію та швидку. Вона пам`ятає, як один із них перев`язав її ногу ременем, оскільки рана була відкритою і вона втрачала кров. Лікарі як швидкої допомоги, так і у лікарні, довгий час не надавали їй знеболюючі ліки, пояснюючи це необхідністю проведення належного медичного огляду. Біль був нестерпний, від чого вона втрачала свідомість. Під час того, як була у лікарні, обвинувачений їй телефонував та вибачився, за те, що так вчинив. Він розмовляв з її сином, який пересилав йому чеки за сплачені ліки, та через певний час приходили суми від незнайомих осіб. Всього було відшкодовано більш ніж 32 тис. грн. Але вона витратила значно більше грошей, між тим, після того, відмовилася писати розписку щодо відсутності претензій, обвинувачений інших виплат не здійснював. Так вона понесла витрати на оплату послуг таксі, також втратила певну частину свого заробітку, оскільки їй був виплачений лікарняний. На роботу вийшла у листопаді 2020. Після проведених операцій, рухомість та чутливість травмованого суглоба повністю не відновилися. Вона постійно відчуває біль у місці травми, навіть у стані покою, втомлюється після невеликих навантажень на ногу, відчуває складнощі при ходьбі по сходах тощо. Все це та приймання певних ліків під час лікування, загострило хронічне захворювання, яке вона мала. Вимушена постійно робити вправи за-для відновлення рухомості та чутливості кінцівки. Її також показана реабілітація у морській воді, оскільки вона не може відвідувати басейн. У неї не було збережень, тому гроші на лікування було складно добувати. Її матір пенсіонер літнього віку і не мала можливості надавати допомогу, окрім того вона також переживала за неї. Їй допомагав син, який працював таксистом. Після ДТП її життя змінилося, вона не може вести активний спосіб життя, повернутися до певних фізичних навантажень, які необхідні за-для запобігання поширенню хронічного захворювання. Підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Не вважає, що каяття обвинуваченого є щирим та дієвим, оскілки за час знаходження провадження у суді, він не здійснив жодних виплат на відшкодування витрат на лікування. Підтримує позицію прокурора щодо міри покарання.

Свідок ОСОБА_14 надала суду показання про те, що 31 травня 2020 перебувала разом із ОСОБА_15 , з якою багато років перебуває у дружніх стосунках, у лісо-парковій зоні на ОСОБА_16 , де вони, зокрема, грали у бадмінтон на маківці гори поруч із ґрунтовою дорогою. До цього вона неодноразово була на ОСОБА_17 горі та їй відомо, що рух автомобілів на території парку заборонений, вона один єдиний раз до цього бачила там мотоцикл. Коли ОСОБА_15 відійшла від місця де вони грали та піднімала волан, раптово знизу вилетів мотоцикл, який ніби то злетів з трампліну, а після того, як опинився на колесах, продовжив рух у бік ОСОБА_15 і через декілька метрів здійснив на неї наїзд, спричинивши останній відкриту травму ноги. Її подруга знемагала від болю. Швидка допомога довгий час не могла потрапити до місця пригоди, і по приїзду лікарі не надали їй знеболюючий засіб. Вона супроводжувала потерпілу до лікарні, де повідомили про імовірність втрачання травмованої кінцівки в наслідок потрапляння до рани бруду. Їй відомо, що потерпіла тривалий час перебувала у лікарні, їй робили дві операції, після проведення яких були певні ускладнення, оскільки було зараження крові. Реабілітація була тривала. Після лікування у потерпілої загострилася хронічне захворювання шкіри. Також їй відомо, що потерпіла проживає із матір`ю, яка є літньою людиною, тому допомогу потерпілій не надавала. Їй відомо, що водій мотоциклу відшкодовував частину витрати на лікування.

Обставини, за яких відбулося ДТП доводяться доказами, наданими стороною обвинувачення, та які також в певній частині не заперечуються та не спростовуються стороною захисту під час судового розгляду.

Так місце ДТП визначено у протоколі огляду місця подій, проведеного 31.05.2020 слідчим у присутності понятих та водія ОСОБА_18 , відповідно до якого воно розташовано та території регіонального ландшафтного парку «Лиса гора» у м. Києві на відкритій горизонтальній ділянці поруч із ґрунтовою дорогою, до якої прилягає трав`яне узбіччя та лісопосадка. Місце зіткнення позначено на схемі до протоколу як наступні картографічні позначення: широта 50.3916 і довгота 30.5494. Видимі механічні пошкодження на мотоциклі не встановлені. На фотосвітлинах, які було зроблені на місці подій, відображена місцевість, місце розташування мотоцикла. Дані фотосвітлини №9 доводить, що на дорозі, що має асфальтне покриття, яка веде до території регіонального ландшафтного парку «Лиса гора», розташований дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Згідно висновку експерта № 12-1/1727 від 02.07.2020 за наслідками проведення авто технічної експертизи, було встановлено, що у ситуації, що склалася перед ДТП, водій мотоциклу ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогам п.12.1 та розділу 33 заборонний дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» ПДР України. Водій мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.12.1 та невідповідність водія вимогам зазначеного пункту було причиною наїзду на пішохода ОСОБА_10 .

За наслідками дослідження медичної документації, експертом Київського МКБ судової-медичної експертизи ОСОБА_19 під час проведення у період з 08.07.2020 по 24.07.2020 судово-медичної експертизи №042-1099-2020 було встановлено, що ОСОБА_10 на момент звернення за медичною допомогою 31.05.2020 мала тілесне ушкодження відкриту травму правої гомілки у вигляді рани (визначеної клінічними лікарями як: рвана рана нижньої третини правої гомілки (5х6 см), яка сполучалася із ділянкою уламкового двохкісточкового перелому правого гомілково-ступеневого суглобу (зі зміщенням уламків) та супроводжувалося вивихом ступні. Таке тілесне ушкодження визнано ушкодженням середнього ступеню тяжкості.

Експерт за наслідком проведення огляду мотоциклу встановив, що його гальмівна система, рульове керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані, про що складено висновок №12-1/1515 від 12.06.2020.

Згідно даних посвідчення водія, ОСОБА_5 з 20.10.2019 мав право керувати транспортними засобами категорії А та В. На момент ДТП він не мав ознак сп`яніння, що підтверджується даним висновку про результати медичного обстеження №003660 від 31.05.2020.

Постановою від 10.16.2020 мотоцикл, визнаний речовим доказом. Також данні постанови слідчого визначають, що мотоцикл належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2020.

Аналізуючи зазначені докази, суд визнає їх належними, допустимими та такими, що у своїй сукупності із показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідка доводять винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні.

При цьому суд відкидає доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не порушував вимоги п. 3.2. розділу 33 ПДР. Так у показаннях обвинувачений зазначив, що він не пам`ятає, яким чином потрапив на «Лису гору». Між тим, відповідно до вимог підпункту а) пункту 2.14 ПДР, водій має право керувати транспортним засобом дорогами, вулицями чи іншими місцями, де їх рух не заборонено. Під час судового розгляду не було надано доказів того, територія Регіонального ландшафтного парку «Лиса гора» є огороджено. Між тим, сторони не заперечували, що до парку веде тільки одна дорога з боку вул. Саперно-Слобідська, яка є асфальтованою та придатна для руху автомобільного транспорту відповідно до п. 1.10 ПДР та на цій дорозі встановлений дорожній знак п. 3.2 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України. Належних доказів того, що до парку веде інша дорога, яка придатна до руху автомобільного транспорту та рух по якій до території парку не заборонено, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме не виконання водієм ОСОБА_5 вимог підпункту а) пункту 2.14 ПДР та потрапляння на територію парку з невстановленого місця, але і не зі сторони автомобільної дороги з вул. Саперно-Слобідська, могло привезти до того, що він не був обізнаним про наявність відповідної заборони для руху механічних транспортних засобів територією парку. Між тим, це не знімає з нього відповідальності за порушення правил, зокрема і п. 3.2 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР

Дослідивши всі обставини кримінального провадження оцінивши кожний доказ, відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку суду, повністю доведена, зокрема і причинно-наслідковий зв`язок між необережними діями ОСОБА_20 і наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_10 . Сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_5 у суду відсутні.

Щодо заявлених позовних вимог суд приходить до наступного висновку.

Так до початку судового розгляду потерпіла пред`явила цивільний позов до обвинуваченого. Просила стягнути з ОСОБА_5 , як винуватця ДТП, у рахунок відшкодування понесених нею додаткових витрат на лікування хронічного захворювання у розмірі 2341,40грн., яке загострилося в наслідок отриманого під час ДТП ушкодження. Також просила стягнути витрати на оплату послуг з перевезення у розмірі 2483 грн., оскільки у певний період мала складнощі у пересуванні, що було пов`язано із травмою, тому користувалася послугами таксі. В рахунок відшкодування втрачених доходів просила стягнути 54560,04грн. Дану вимогу обґрунтувала тим, що під час ДТП працювала у ТОВ «Рейкарц хотел менеджмент» на посаді інспектора з кадрів департаменту персоналу та перебувала на випробувальному терміні, у зв`язку із чим отримувала знижену заробітну плату у розмірі 6000грн. та після випробувального терміну повинна була отримувати 8000грн. Але підвищення зарплатні не відбулося, оскільки вона не могла належним чином виконувати трудові обов`язки та перебувала на лікарняному. Вважає, що щомісячно втрачала 4546,67грн., та. враховуючи термін реабілітації, просила стягнути з обвинуваченого недотриманий нею заробіток за один рік в розмірі 54560,04грн.

Розмір моральної шкоди, яка була завдана їй в наслідок отриманого під час ДТП тілесного ушкодження, тривалості його лікування, реабілітації тощо, оцінює у 200 тис. грн., які просить стягнути з обвинуваченого, як безпосереднього заподіювача шкоди.

Судом в рамках цивільного позову встановлені наступні обставини.

Мехті- ОСОБА_21 олги керував мотоциклом «Geon x-road 200L» н.з. НОМЕР_2 , будучи його власником, та мав відповідну категорію А, яка надавала йому право керувати мотоциклом. Свою цивільно-правову відповідальності як власник наземних транспортних засобів не застрахував, між тим як такий вид страхування є обов`язковим.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди завданої безпосереднім заподіювачем шкоди, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З наданих до позову письмових документів, а також доказів сторони обвинувачення, судом встановлено, що після отриманої внаслідок ДТП травми, яка призвела до тілесного ушкодження, ОСОБА_10 було госпіталізовано до КМКЛ №17. Під час перебування у лікарні у період з 31.05.2020 по 12.06.2020 їй проведені оперативні втручання, зокрема закріплено зовнішню кісточку гомілки гвинтом та внутрішню кісточку пластинкою.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи надані потерпілою показання, наявність визначеного у медичних документах та експертизі тілесного ушкодження, ступеню його тяжкості, суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілій внаслідок необережних дій обвинуваченого ОСОБА_22 моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках від отриманих нею у ДТП травм, зокрема, такими наслідками суд визнає: больові відчуття, тривожні очікування щодо лікування, дискомфорт від отриманої травми, необхідності витрачання додаткового часу для вирішення питань, пов`язаних з відновленням здоров`я, реабілітацією тощо. При наведених вище обставинах суд визначає компенсацію завданої потерпілій моральної шкоди у розмірі 40 тис грн. та не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

Зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 як безпосереднього заподіювача шкоди, який керував транспортним засобом.

Інші позовні вимоги суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, потерпілою доведено, що на час ДТП вона працювала у ТОВ «Рейкарц хотел менеджмент» на посаді інспектора з кадрів департаменту персоналу. Між тим, її довід про те, що вона, після спливу випробувального терміну з 12.06.2020 повинна була отримувати 8000гр., замість 6000грн. спростовують наступним. Так згідно з даних розпорядження №489-К від 11.03.2020 ОСОБА_10 було прийнято на роботу з неповним робочим часом тривалістю 6 годин на день, 30 годин на тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованого час, що становило 75% від окладу і дорівнювало 6000грн. на місць. Таким чином, вимоги позову ОСОБА_10 в частині того, що вона повинна була отримувати 8000грн., є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Порядок визначення розміру заробітку, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я відбувається відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України.

Так розмір втраченого фізичною особою внаслідок ушкодження здоров`я заробітку, що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я.

Між тим потерпіла не надала суду даних щодо отриманого нею заробітку для проведення відповідних розрахунків, оскілки довідка про отриманий нею заробіток зазначений за період з 01.04.2020 по 31.08.2020, що позбавляє суд здійснити певні розрахунки відповідно до вимог ч.2 ст. 1197 ЦК України.

Вимоги позову ОСОБА_10 про відшкодування витрат на лікування хронічного захворювання належним чином не доведені. Зокрема, не надано відповідних медичних висновків у підтвердження доводів щодо загострення хронічного захворювання внаслідок отриманої у ДТП тілесного ушкодження та його лікування, зокрема із витратами на придбання ліків та медичних препаратів, які було здійснені у березні 2021 року, у підтвердження чого до позову додані відповідні копії фіскальних чеків, замовлення тощо (а.с. 152-154).

Теж саме стосується і вимог про відшкодування витрат на послуг з перевезення, зокрема оплату таксі. Так до позову додані копії рахунків (а.с. 79-120), між тим їх належність та допустимість для доведеності відповідних вимог ставляться судом під сумнів і не можуть слугувати доказами у підтвердження здійснення витрат ОСОБА_10 .

При обранні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення , та данні про його особу, згідно яких обвинувачений раніше не судимий, піддавався відповідальності за адміністративні правопорушення під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає часткове визнання винуватості та добровільне відшкодування певної частини матеріальних витрат, понесених потерпілою.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 та визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 4 КК України суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України в редакції закону N 586-VI від 24.09.2008р., яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, суд вважає за доцільне призначити додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, а саме права керування транспортними засобами. При визначені його тривалості враховує ставлення ОСОБА_5 до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину з необережності. На думку суду таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання щодо процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.124 КПК України. Речові докази підлягають залишенню власнику. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.370, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, -

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (П`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (Вісім тисяч п`ятсот) гривень в дохід держави та позбавити права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз: № 12-1/1515 від 12.06.2020 в розмірі 1634,50грн., №12-1/1727 від 02.07.2020 1307,60грн., № №042-1099-2020 від 08.07.2020 -1796,90грн., всього в розмірі 4739 (Чотири тисячі сімсот стидять дев`ять) грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає а місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 40000 (Сорок тисяч) гривень.

У задоволені інших вимог ОСОБА_10 відмовити.

Речові докази: транспортний засіб «Geon x-road 200L» н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до розписки переданий ОСОБА_5 для зберігання у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 , залишити йому у власність.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його оголошення.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також отримання копії вироку, із її врученням обвинуваченому негайно після оголошення.

Суддя ОСОБА_1