Справа № 645/7234/21
Провадження № 1-кп/645/349/22
У Х В А Л А
іменем України

11 лютого 2022 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України,
встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вище вказане кримінальне провадження.
Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі м.Харкова.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено до 18 лютого 2022 року включно, із визначеною сумою застави у розмірі 181600,00 грн.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначила, що є підстави вважати, що ОСОБА_4 вчинив тяжкі злочини, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років, з конфіскацією майна. Відповідно до вимог п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України маються наступні ризики: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 , усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; окрім цього, обвинувачений не має постійного місця мешкання, може залишити (змінити) своє теперішнє місце проживання, оскільки є мешканцем та зареєстрований в іншій області України; незаконно впливати на свідків, оскільки підозрюваному під час досудового розслідування в рамках чинного законодавства, вручено копії відповідних процесуальний документів, серед яких є процесуальні документи з даними свідків, експертів, спеціалістів, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження; оскільки ОСОБА_4 вчиняв вище перелічені кримінально карані діяння у розсудливому, послідовно девіантному порядку, на протязі тривалого часу, відчуваючи безкарність за вчинені ним дії, враховуючи відсутність у останнього законних джерел для існування вбачається наявність ризику вчинення ним нового злочину, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Разом з тим, зазначила, що на теперішній час вищевказані ризики продовжують мати місце. З урахуванням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, даних стосовно особи ОСОБА_4 , відносно обвинуваченого доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та його належну поведінку.
Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав думку підзахисного.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд зазначає, тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Крім того, суд приймає до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.
Разом з тим, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, тобто суд вбачає наявність розумної підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.
Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження не розглянуто та знаходиться на стадії судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в зв`язку з чим, суд вважає доведеним продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів або взагалі скасування запобіжних заходів на даний час неможливо, ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не зменшилися.
Крім того, вирішення питання про продовження запобіжного заходу здійснюється судом з врахуванням обставин конкретної справи, що знаходиться в провадженні суду.
Враховуючи викладене, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням особи обвинуваченого, а також враховуючи, що більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4,5 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є недостатнім, а тому обирає щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331КПК України, суд

постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 11 квітня 2022 року включно, із визначеною сумою застави у розмірі 181600,00 грн.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2022 року.

Головуючий суддя - ОСОБА_1