Справа № 749/768/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/509/21
Категорія - ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000214 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Сновськ, Чернігівської області, жителька АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, останній раз 05.03.2021 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

засуджена за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.03.2021, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 18 січня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 490,35 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 01 липня 2020 року, близько 10.30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , повторно, таємно викрала мобільний телефон марки XIAOMI, вартістю 1650 грн., чим заподіяла останньому майнову шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просила змінити вирок місцевого суду та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України. Послалась на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, внаслідок суворості. Вказала на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують її покарання, а також наявність у неї хронічних хвороб, які потребують постійного медичного нагляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі обвинуваченою не оспорюються.

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про її особу, яка раніше неодноразово судима, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується формально позитивно; обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінального правопорушення; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.185 КК України, та з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимою, належних висновків для себе не зробила, та вчинила нове кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після відбування покарання, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст.69 КК України та пом`якшення призначеного їй покарання.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні їй покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2021 року щодо неї - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженою, яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4