Справа № 357/259/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002552, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської області,громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

01.04.2002 Білоцерківський районом судом Київської області за ч.2 ст.289,ч.2 ст.185 КК України
04.12.2002 Білоцерківський районом судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України з позбавленням волі до 5 років 3 місяці, 29.06.2006 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання умовно- достроково.

30.11.2009 Кагарлицьким міським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі до 3 років 6 місяців. 15.03.2013 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання умовно- достроково.

30.07.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 15.05.2013 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання умовно- достроково.

03.04.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком до 2 років

14.05.2015 Обухівським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України вирок Обухівського районного суду поглиблений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2015 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання умовно- достроково.

13.07.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185,ст.71 КК України до позбавлення волі строком до 5 років, 04.10.2019 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання.

08.12.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 06.12.2021 року близько 10 години 00 хвилин перебуваючи в приміщенні КНП «Узинська міська лікарня» Узинської міської ради, що по вулиці Івана Богуна 57 А, виявив незачинений кабінет №34. Після чого зайшовши до вказаного кабінету обвинувачений ОСОБА_4 в шафі побачив сумку чорного кольору із вмістом особистих речей, у зв`язку з чим виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу дістав із сумки темного кольору гаманець з якого викрав чотири банківські картки «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_6 та мобільний телефон марки «Ulefone» моделі «S10 Pro», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 фіолетового кольору, вартістю 1964 гривень 33 копійки в чохлі чорного кольору.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1964 гривень 33 копійки.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Крім цього 06.12.2021 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні кабінету № 34 КНП «Узинська міська лікарня» Узинської міської ради, що по вулиці Івана Богуна 57 А, де здійснив крадіжку банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , належної потерпілій ОСОБА_6 , з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на рахунку вказаної платіжної картки.

Таким чином, емітована платіжна картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , яка видана ОСОБА_6 в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, та ст. 200 Кримінального кодексу України є офіційним документом.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.357 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у викраденні офіційних документів.

Також, ОСОБА_4 обернувши на свою користь платіжну картку, емітентом якої є АТ «Ощадбанк» № 5167- НОМЕР_4 , у зазначений вище спосіб, достовірно знаючи про наявність на ній грошових коштів, які належать ОСОБА_6 та маючи на меті заволодіти ними, продовжив свої злочинні дії за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , маючи при собі платіжну картку, емітентом якої є АТ «Ощадбанк», № 5167-****-****-3957, виданої на ім`я ОСОБА_6 , бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку, 06.12.2021 року близько 14 год. 07 хв., перебуваючи за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 57 в магазині «АТБ- Маркет», діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, придбав 4 пачки цигарок, загальною вартістю 364 гривні 70 копійок, при цьому розрахувався за вказаний товар вище вказаною банківською карткою.

Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 364 гривень 70 копійок.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, надав покази, відповідно до яких 06.12.2021 року близько 10 год перебуваючи в лікарні в м. Узині та намагаючись отримати довідку про свій стан здоров`я для подальшого надання її до суду, зайшов до кабінету №34 в якому виявив в шафі через скло сумку чорного кольору з якої дістав мобільний телефон «Улефон» в чохлі чорного кольору та з гаманця чорного кольору 4 банківські карти. Після чого, вийшовши з лікарні, направився в сторону зупинки маршрутних автобусів сполученням Узин Біла Церква з метою здачі телефону до ломбарду, який знаходиться в м. Біла Церква. Приїхавши до міста Біла Церква, в ломбарді (назви якого не пам`ятає) здав телефон за 700 гривень. Після чого пішов в напрямку магазину «АТБ», який розташований на вул. Леваневського та купив 4 пачки цигарок, розрахувавшись однією із карток жовтого кольору із написом «Ощадбанк», після чого викинув картки до сміттєвого баку та поїхав в м. Узин. Через пару днів приїхали працівники поліції та повідомили йому, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим поїхав до ломбарду та викупив викрадений мобільний телефон за кошти в сумі 720 грн. для того щоб повернути потерпілій.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, процесуальних витрат.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема витяг з ЄРДР щодо реєстрації кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні, паспорт на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, довідка характеристика, згідно якої обвинувачений характеризується посередньо, вимогу УІП ГУ НП в Київській області №43055 від 23.12.2021 року про судимості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 про засудження обвинуваченого, медична довідка №01-07/672 від 04.01.2022 року КНП «Узинська міська лікарня» УМР, згідно якої обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, постанова про визнання доказів в кримінальному провадженні від 21.12.2021, згідно якої мобільний телефон марки «Ulefone» моделі «S10Pro» фіолетового кольору в чорному чохлі, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , розписка ОСОБА_6 від 22.12.2021 року про отримання мобільного телефону на відповідальне зберігання, постанова про визнання речовим доказом від 22.12.2021 року, згідно якої виписку по картці/рахунку № НОМЕР_3 за період 06.12.2021 та товарний чек з магазину «АТБ» за 06.12.2021 року визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження, постанова про визнання речовим доказом від 22.12.2021 року, згідно якої відеозаписи з камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ», що знаходяться на DVD-R диск визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та ч.1 ст.357 КК України, а саме у викраденні офіційних документів.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надав викривальні щодо себе показання в суді.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст.91, ч. 1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором, разом з тим в судовому засіданні прокурор просив врахувати як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому - рецедив кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Вказане свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецедив кримінальних правопорушень.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити йому остаточне покарання за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70, 72, ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання 04.10.2019 року, повторно вчинив ряд умисних корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі нетяжкі та тяжкі злочини, вже засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року до трьох років позбавлення волі, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, його ставлення до вчиненого, відсутність міцних соціальних зв`язків, позицію потерпілої викладеної в письмовій заяві, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та наявність обтяжуючої обставини покарання. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а саме з 2002 року за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, загалом має 8 судимостей та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 , після відбуття покарання через нетривалий проміжок часу знову вчинив ряд корисливих злочинів проти власності, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість та призначає йому покарання у межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 та п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений був засуджений 08.12.2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Кримінальний проступок та злочини, які вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 , та які є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим до винесення вище вказаного вироку, тому суд на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами призначення покарання, застосовує принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 до покарання призначеного за новим вироком.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався, відтак у застосуванні запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили немає потреби.

Цивільній позов в порядку ст.128 КПК України не подано.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 60, 65, 70, 72, 185, 357 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 та п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року до покарання призначеного цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження №0002552 від 07.12.2021 року, не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.
Речові докази у кримінальному провадженні №0002552:
- мобільний телефон марки «Ulefone» моделі «S10Pro» фіолетового кольору в чорному чохлі, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який згідно постанови про визнаня речовим доказом від 21.12.2021 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити власнику ОСОБА_6 ;
- виписку по картці/рахунку №НОМЕР_3 за період 06.12.2021 та товарний чек з магазину «АТБ» за 06.12.2021 року, які згідно постанови про визнання речовими доказами від 22.12.2021 року приєднано до матеріалів кримінального провадження зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- відеозаписи з камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ», що знаходяться на DVD-R диску, який згідно постанови про визнання речовим доказом від 22.12.2021 рокуприєднано до матеріалів кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7