ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,перекладача ОСОБА_7 гизи обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого- захисника ОСОБА_9 кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0000723 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Шамкір Республіки Азербайджан, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід залишений у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання обчислений з моменту затримання 23 березня 2021 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 9707,35 грн., а також моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Провадження№11-кп/822/56/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Посилається на те, що обвинувачений є громадянином Республіки Азербайджан та не володіє українською мовою, однак 17 грудня 2021 року, суд, у порушення ст.376 КПК України,проголосив вирок у відсутності перекладача,захисника та прокурора.

Вирок не був роз`яснений обвинуваченому рідною мовою та не надано перекладу вироку на рідну мову обвинуваченого. Відсутність перекладу вироку позбавило обвинуваченого, який не володіє мовою судочинства, повноцінно відстоювати свої права

Також немає даних,що вирок негайно після проголошення було вручено обвинуваченому та прокурору.

Вважає, що протокол огляду місця події від 23 березня 2021 року та фототаблиці до нього є недопустими доказами, оскільки така процесуальна дія була проведена слідчим з порушенням вимог ст.233 КПК України, тобто до початку огляду житла слідчий не отримав добровільної згоди володільця житла чи ухвали слідчого судді про обшук житла.

Наявну у матеріалах справи заяву ОСОБА_12 про дозвіл на огляд квартири вважає сфальсифікованою, оскільки в судовому засіданні свідок показала, що вказану заяву не писала та підпис на ній не ставила, а лише словесно дала дозвіл на огляд, не розуміючи самої суті проведення такої слідчої дії. Клопотання сторони захисту щодо призначення почеркознавчої експертизи для ідентифікації підпису ОСОБА_12 суд відхилив.

До слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку сторона обвинувачення не зверталась.

Окрім того,у протоколі не вказано повні відомості про особу, яка проводила процесуальну дію, та яка брала участь у цій дії, не вказано, за участю яких працівників поліції відділу оперативного документування проводилася фотозйомка, не вказано обладнання,яке використовувалося для фотозйомки під час слідчої дії ( не значено назву та технічні характеристики даного обладнання),не зазначено,чи до протоколу додаються додатки.Під час проведення огляду всім особам не були роз`яснені їх права та обов`язки.

Вказує,що спеціаліст ОСОБА_13 , який складав фототаблицю ілюстрації до протоколу ОМП, не був уповноважений проводити будь-які слідчі дії, не був учасником такої слідчої дії і не підписував зазначений протокол.

Такі порушення захисник вважає істотними, а тому протокол огляду місця події,на його думку,є недопустимим доказом.

Також апелянт вказує,що у обвинуваченого був відсутній умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки він наніс такі ушкодження спонтанно, захищаючись від нападу потерпілого і свідка ОСОБА_14 , які мали значну перевагу у зрості та фізичному розвитку, перебували у стані алкогольного сп`яніння, були агресивно налаштовані, діяли раптово, застосували до нього фізичне насильство. Такі дії обвинувачений сприймав як загрозу для свого життя та здоров`я.

При цьому обвинувачений,тримаючи ніж,який заздалегідь не готував для вчинення злочину,а яким чистив яблуко,випадково під час самооборони наніс один удар ножем у ногу потерпілому.

Викладене,на думку апелянта, вказує на наявність в діях обвинуваченого необхідної оборони,межі якої не були перевищені.

У зв`язку з наведеним просить повторно допитати обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 , дослідити аудіо запис судового засідання та журнал судового засідання від 17 грудня 2021 року, де суд після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок.

У апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи доведеності винуватості та кваліфікації злочину, вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову необхідно змінити.

Твердить, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Вважає,судом не в достатній мірі взято до уваги, що обвинувачений надавав неправді покази, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, судом не було встановлено обставин, які би пом`якшували покарання, а призначене мінімальне покарання не буде сприяти виправленню засудженого.

Також потерпілий вважає, що суд без належного обгрунтування задовольнив його позов лише частково.

Вказує, що через протиправну поведінку обвинуваченого він перебував на стаціонарному лікуванні в ЧЛШМД у реанімаційному відділенні, де на його лікування було витрачено кошти в сумі 23000 грн., які надала йому його сестра ОСОБА_15 , що засвідчено долученою до матеріалів справи розпискою. Також внаслідок дій обвинуваченого пошкоджено його(потерпілого) одяг загальною вартістю суму 2500 грн.

На думку апелянта, судом неправильно визначений розмір відшкодування також і моральної шкоди, яку обвинувачений визнав частково.

Обвинувачений лише по завершенню досудового розслідування надіслав по пошті 15 тис грн,щоб мати пом`якшуючу покарання обставину.

Просить змінити вирок та призначити більш суворе покарання у виді 7 років позбавлення волі та стягнути з обвинувачений на його користь 18 тис. грн. матеріальної та 492500 грн. моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, оскільки вважає її безпідставною та просив суд відмовити у її задоволенні.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 також надійшло заперечення від прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_16 , яка вважає, що вирок суду є належно обгрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, а наведені доводи апелянта є безпідставними, тому просить залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду-без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 23 березня 2021 року, близько 11 год. 00 хв., перебуваючи на 9 поверсі в під`їзді будинку що по АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння під час раптово виниклої суперечки із ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, утримуючи у правій руці кухонний ніж, діючи умисно завдав ним один удар в область лівого стегна ОСОБА_10 , у результаті чого спричинив останньому проникаюче ножове поранення.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани по зовнішній поверхні у верхній третині лівого стегна з пересіченням поверхневої та глибокої стегнових вен, що ускладнена масивною зовнішньою кровотечею, яке у відповідності до висновків СМЕ №256 мд від 24.03.2021 та СМЕ №298Д від 15.04.2021 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що небезпечне для життя.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторін та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, є вірними, ґрунтуються на доказах, які повно та об`єктивно судом досліджені, і яким надана правильна юридична оцінка.

Обвинувачений у районному суді не визнав себе винуватим у вчиненні злочину.Показав,що співмешкав із ОСОБА_17 . Потерпілий часто приходив до них у гості. 23 березня 2021 року прийшов потерпілий з незнайомцем. Розмовляли на кухні, він(обвинувачений) чистив ножем яблуко. Потерпілий повідомив йому, що ОСОБА_12 є його коханкою і між ними виник конфлікт, тому він(обвинувачений) почав розмахувати ножем і вимагати, щоб потерпілий з товаришем вийшли з квартири, оскільки його ображали нецензурною лайкою і погрожували.

Потерпілий і його товариш вийшли в коридор, і він пішов з ножем за ними. Товариш потерпілого, який був ближче до нього, схопив його за руку, вони продовжували штовхатися в коридорі і на сходовій клітині. Він перелякався і задів ножем незнайомця, а потім і потерпілого. Потерпілий хотів ударити його кулаком в обличчя, але він захищався рукою, у якій був ніж. На руці згодом виявили синці. Повернувшись у квартиру, на ножі побачив кров і про все розповів ОСОБА_17 .Не визнає вину,оскільки вважає,що захицався від нападу.

Показання обвинуваченого, який не визнав вину,суд обгрунтовано оцінив як спосіб захисту, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, які судом безпосередньо та повно досліджені.

Так, потерпілий ОСОБА_10 , у районному суді показав, що вранці 23 березня 2021 року з товаришем у підсобному приміщенні будинку, де він проживає, розпивали алкогольні напої. До них підійшла сусідка ОСОБА_12 і попросила зайти до неї додому, на що він відмовився.

Пізніше приходила ще двічі і наполягала про допомогу, тому він разом із товаришем піднялися до неї у кв. АДРЕСА_3 на 9-му поверсі. Двері відчинила ОСОБА_12 ,запросила на кухню. Він присів за столом і запитав у неї, що сталося.У цей час зайшов обвинувачений-співмешканець ОСОБА_18 та запитав, для чого вони прийшли, і почав виштовхувати з кухні аж до сходової клітини.

Він(потерпілий) виходив першим, за ним виходив свідок ОСОБА_14 . Оскільки обвинувачений тримав в руці ніж і розмахував перед ними з криками: «Я вас всіх поріжу!», свідок ОСОБА_14 намагався втримати його руку в якій був ніж.

Перебуваючи уже на сходовій клітині, обвинувачений завдав йому один удар ножем у ногу. Він спустився по сходах нижче та втратив свідомість.

Перебував на стаціонарному лікуванні 7 днів. Після лікування йому стало відомо, що обвинувачений завдав тілесні ушкодження і ОСОБА_14 . Йому завдана матеріальна та моральна шкода. Обвинувачений частково відшкодував йому шкоду в розмірі 15000 грн. Цивільний позов підтримує. Обвинуваченого не пробачив.

Свідок ОСОБА_14 у районному суді показав, що вранці 23 березня 2021 року прийшов у підсобне приміщення до потерпілого ОСОБА_10 , щоб вжити спиртне.

В цей час до них декілька разів зверталася про допомогу сусідка потерпілого, ОСОБА_19 ( ОСОБА_18 ),яка повідомила,що у квартирі скандал. Спочатку ОСОБА_10 їй відмовив, але вона наполягала, тому він погодився. Разом пішли до ОСОБА_18 ,яка відчинила двері і запросила до кухні.

ОСОБА_10 присів за столом та запитав у чому проблема,у цей час вийшов обвинувачений, привітався. ОСОБА_10 запитав у нього, що за крики,а обвинувачений відчинив двері і сказав, щоб вони вийшли з квартири.

Він(свідок) вийшов, а потерпілий затримався. Свідок повернувся і побачив, що обвинувачений розмахує перед потерпілим ножем, де він його взяв- не знає.Свідок спіймав за руку обвинуваченого,у якій був ніж і спиною виштовхував ОСОБА_10 .

Перебуваючи за межами квартири, на сходовому майданчику,він відпустив руку обвинуваченого, але той наніс йому(свідку) один удар ножем у сідницю. Відчувши біль, пішов додому. Під час нанесення удару він перебував спиною до обвинуваченого та не сподівався на таке.

Як обвинувачений наніс удар ножем потерпілому-не бачив. Заяву про вчинення відносно нього злочину не подавав, оскільки тілесне ушкодження було незначне.

Свідок ОСОБА_12 у суді показала,що потерпілий є її сусідом з п`ятого поверху, а обвинувачений співмешканцем. Вранці 23 березня 2021 р. зустріла біля будинку потерпілого ОСОБА_10 ,не просила про допомогу.Пізніше прийшов потерпілий із незнайомим чоловіком і запитав, де ОСОБА_20 . Обвинувачений вийшов до них з кімнати на кухню і попросив, щоб вона зайшла в кімнату. На кухні в них відбувся конфлікт, який тривав близько 10 хвилин. Потім чула тільки штовханину на сходовій клітині і стукіт вхідних дверей. Згодом обвинувачений зайшов до квартири з ножем в руках і повідомив, що вдарив ножем потерпілого. В той день вона і обвинувачений перебували в стані алкогольного сп`яніння.У потерпілого з обвинуваченим не було конфліктів і неприязних відносин.При огляді в судовому засіданні заяви на дозвіл оглянути квартиру, вказала, що почерк в заяві належить їй, а підпис ні
Таким показанням свідка,яка у суді заперечила,що саме вона покликала потерпілого до своєї квартири,суд обгрунтовано надав критичну оцінку,оскільки ОСОБА_12 є співмешканкою обвинуваченого,її показання істотно суперечать іншим доказам,у тому числі показанням потерпілого,а також свідка ОСОБА_14 .Суд також правильно вказав,що свідок ОСОБА_18 не була очевидцем заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показав, що з потерпілим проживає в одному під`їзді на одній сходовій клітині,перебувають у добросусідських відносинах,потерпілий не є конфліктною особою. Також знає обвинуваченого як співмешканця ОСОБА_22 , який в неї проживає близько року.

Свідок ОСОБА_23 , показав, що проживає на 7 поверсі в тому під`їзді, де відбувалися ці події.Бачив на сходах з 9-го до 5-го поверху калюжі крові. Він приймав участь в якості понятого при огляді квартири. У нього та інших учасників будь-яких зауважень щодо проведення слідчої дії не було. У обвинуваченого з потерпілим не було неприязних відносин. У квартирі ОСОБА_22 часто був шум, крики серед ночі, сварки, там часто вживали алкоголь та билися.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що є сином ОСОБА_12 . Коли він приїхав, вдома була поліція, обвинуваченого і його матері вдома вже не було. У під`їзді бачив кров. Його мати із обвинуваченим проживала разом близько року, знає, що вони разом вживають алкоголь.

Згідно протоколу огляду місця події від 23.03.2021 року було оглянуто кв. АДРЕСА_4 ,що належить ОСОБА_12 ,а також під`їзд цього будинку та прибудинкову територію.(а.с.19-88 т.1)

Огляд місця події проводився на підставі заяви-повідомлення про заподіяння ножових поранень гр-ну ОСОБА_10 ,яке найдішло по лінії 102(а.с.11-12 т.1)

Доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події,оскільки огляд житла-кв. АДРЕСА_4 був проведений без письмової згоди власника,безпідставні.

У матеріалах справи наявна заява,згідно якої ОСОБА_12 дозволила оглянути власне житло за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17 т.1)

Допитана у районному суді як свідок ОСОБА_12 підтвердила, що усно надавала згоду на огляд, а також підтвердила, що заява про дозвіл на огляд житла за адресою АДРЕСА_1 написана її почерком,однак вважає,що підпис не її.

Отже,свідок у суді не заперечувала ,що надавала усну згоду на проведення огляду житла,а також не оспорювала,що зміст заяви написаний нею.

У провадженні не встановлено та апелянтом не наведено доводів,які би давали підстави вважати,що згода ОСОБА_12 на огляд її житла не була добровільною чи були порушені її права.

Отже,огляд житла проведений із дотриманням вимог ст.233,237 КПК України за добровільною згодою власника житла.

Окрім того,огляд місця події проводився згідно вимог ст.ст.223,237 КПК України уповноваженою особою у присутності двох понятих, за його наслідками був складений протокол, який відповідає вимогам ст.104 КПК України, у протоколі зазначені учасники огляду,підписи яких наявні, зауважень до змісту протоколу учасники не мали.

Під час огляду здійснювалось фотографування спеціалістом криміналістом ОСОБА_25 ,підпис якого наявний у протоколі.

Не зазначення назви пристрою,яким здійснювалось фотографування,не свідчить про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події.

Фототаблиці не вказані як додаток до протоколу ОМП,оскільки на час його складання ще не були та не могли бути виготовлені.

На спростування доводів захисника,безпосереднє виготовлення таблиць ілюстрацій іншим спеціалістом криміналістом ОСОБА_26 не суперечить закону.

Отже,наведені у апеляційній скарзі захисника доводи не дають підстав для визнання недопустимим як доказу протоколу огляду місця події від 23.03.2021 року.

Судова колегія також враховує,що під час огляду квартири були вилучені,зокрема,ножі та інші предмети,на яких слідів крові не виявлено(висновки судових імунологічних експертиз на т.1 а.с.104-106,111-113,137-142,170-175,200-204,226-230)

Натомість під час огляду під`їзду будинку та прибудинкової території було виявлено сліди крові та предмети,які є доказами фактів та обставин,що підлягають встановленню під час кримінального провадження.

При цьому судова колегія враховує ,що огляд загального під`їзду будинку та прибудинкової території не потребує згоди власника окремої квартири ,у даному випадку ОСОБА_18 та будь-яких порушень КПК України щодо порядку проведення огляду у цій частині також не допущено.

Зокрема,під час огляду під`їзду та прибудинкової території було відібрані зразки речовини бурого кольору.

Згідно висновків експертів за № 742, № 737, № 736, № 735 № 733 від 11.05.2021 року, відібрані зразки речовини бурого кольору з поверхні підлоги сходинкової клітини 5 поверху, на сходах між 5 та 6 поверхом; перед входом в ліфт на 1 поверсі під`їзду, з поверхні асвальту напроти під`їзду; з поверхні підлоги сходинкової клітини між 2 та 3 поверхом; з кепки чорного кольору,вилученої на 3 поверсі у тамбурі кв.кв. АДРЕСА_5 не виключають походження крові від особи з групою крові В, в даному випадку від ОСОБА_10 . А відібрані зразки речовини бурого кольору з фрагменту туалетного паперу з господарської кімнати з правого боку від під`їзду не виключає походження крові від особи з групою крові А. (т.2 а.с.30-33,37-40,44-47,51-54, 58-61,65-68).

Згідно висновків експерта № 256 мд від 24.03.2021 року та № 298 д від 06.04.2021 року,у ОСОБА_10 ,який знаходився на стаціонарному лікуванні Чернівецькій ЛШМД у відділенні реанімації з 23.03.2021 року,виявлене тілесне ушкодження: колото-різана рана по зовнішній поверхні в верхній третині лівого стегна з пересіченням поверхневої та глибокої стегнових вен, ускладнена масивною зовнішньою кровотечею.

Таке тілесне ушкодження виникло в результаті не менш як однократної травмуючої дії колюче-ріжучого предмету, можливо внаслідок удару ножем, по строку та обставинам може відповідати вказаному в постанові, і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Зазначене вище тілесне ушкодження,виявлене у ОСОБА_10 , по строку та обставинам може відповідати вказаному як у протоколі допиту підекспертного, так і за обставин,на які вказує під експертний в ході проведення з ним слідчого експерименту

(т.2 а.с.126-127,130-132).

Згідно довідки Чернівецької лікарні ШМД № 699 від 14.05.2021 року підтверджено, що ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні з 23.03.2021 року по 23.03.2021 р.. в хірургічному відділенні №2 з 24.03.2020 р. по 29.03.2021 р. з діагнозом: травма стегнової вени у ділянці кульшового суглобу та стегна. Загальна вартість лікування 9707 грн. 35 коп. (т.2 а.с.134).

На підставі сукупності викладених вище доказів районний суд прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_27 у вчиненні злочину,передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Отже, для вирішення питання щодо наявності чи відсутності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Судова колегія вважає,що суд першої інстанції обгрунтовано відкинув доводи сторони захисту,які аналогічні доводам у апеляційній скарзі про те,що обвинувачений заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження,перебуваючи у стані необхідної оборони.

Із показань у суді потерпілого і свідка Косована,який є безстороннім, вбачається,що 23.03.2021 року вони прийшли до квартири свідка ОСОБА_12 ,оскільки остання неодноразово того дня приходила до потерпілого із проханням піднятись до її квартири.

Такі показання потерпілого і свідка є послідовними.

Показанням свідка ОСОБА_18 ,яка у суді цю обставину заперечувала,суд,як уже було зазначено вище,обгрунтовано надав критичну оцінку як наданим з метою допомогти ОСОБА_8 уникнути відповідальності за скоєне, з огляду на те,що свідок є співмешканкою обвинуваченого. Безпосередньо свідком конфлікту та нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень вона не була.

Сторонами не заперечується,що до 23.03.2021 року потерпілий неодноразово приходив у квартиру,де проживали обвинувачений та власниця квартири- ОСОБА_28 ,був з ними у нормальних відносинах, раніше не конфліктували.

Перебуваючи 23.03.2021 року у помешканні ОСОБА_12 , між обвинуваченим та потерпілим на кухні виникла словесна суперечка.

Як показали потерпілий і свідок ОСОБА_29 ,обвинувачений почав вимагати,щоб вони вийшли із квартири та нецензурно виражався.

Коли свідок і потерпілий виходили із квартири, ОСОБА_8 взяв у руки ніж і почав ним розмахувати,хоча підстав для цього не було і таких доказів суду не було надано.

Потерпілий і свідок жодних предметів чи засобів для нанесення тілесних ушкоджень при собі не мали,насильство щодо ОСОБА_8 чи інших осіб не застосовували,на вимогу обвинуваченого добровільно виходили із квартири.

Той факт,що нанесення тілесних ушкоджень відбулось за межами квартири,уже на сходовому майданчику у під`їзді на 9 поверсі свідчить на користь показань потерпілого і свідка про те,що вони добровільно вийшли із квартири,а обвинувачений йшов за ними із ножем у руках.

Як вбачається із викладених у вироку показань обвинуваченого,він не заперечує,що потерпілий і свідок на його вимогу вийшли у коридор,а він пішов із ножем слідом за ними.

Із показань свідка Косована видно,що на сходовій клітині,коли він уже повернувся спиною до обвинуваченого та йшов до сходів,останній наніс йому удар ножем у сідницю,однак тілесне ушкодження було незначним та він не проходив медичний огляд.

Факт нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження,коли свідок був повернутий уже спиною,безумовно спростовує показання обвинуваченого про те,що у цей момент свідок схопив його за руку та вони штовхались,а тому він випадково зачепив свідка ножем.

Із висновку СМЕ №256 щодо потерпілого видно,що йому було заподіяне тяжке тілесне ушкодження -колото різана рана по зовнішній поверхні в верхній третині лівого стегна з пересіченням поверхневої та глибокої стегнових вен, ускладнена масивною зовнішньою кровотечею.

Експерт встановив,що таке тілесне ушкодження виникло внаслідок травмуючої дії колюче-ріжучого предмету,можливо- внаслідок удару ножем.

Той факт,що було нанесено саме цілеспрямований удар зі значною силою,свідчить глибина раневого каналу-20 см (а.с.127 т.2),а локалізація тілесного ушкодження-у верхній третині лівого стегна-свідчить про те,що такий удар не міг бути заподіяний при обставинах,на які вказував обвинувачений,коли він відмахувався ножем від потерпілого і випадкового його зачепив.

Показання обвинуваченого про те,що відносно нього потерпілий та свідок ОСОБА_29 застосовували насильство та здійснили напад,жодними доказами не підтверджуються.Свідок ОСОБА_18 самого конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень безпосередньо не бачила.

Свідок ОСОБА_21 в суді засіданні показав, що потерпілий не є конфліктною особою, а свідок ОСОБА_23 показав, що в квартирі ОСОБА_28 часто був шум, крики серед ночі, сварки, там часто вживали алкоголь та билися.

Ці обставини підтвердив свідок ОСОБА_24 , який в судовому засіданні засвідчив, що періодично відвідував свою матір, ОСОБА_28 та знав про те, що вона разом з обвинуваченим вживають алкоголь.

Сама ОСОБА_18 у суді підтвердила,що між обвинуваченим та потерпілим не було конфліктів і неприязних відносин.

Відповідно до протоколу освідування на наявність тілесних ушкоджень від 23.03.2021 року у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не виявлено. (т.2 а.с.186)

Як встановлено судом,згідно висновку експерта № 258 екс від 24.03.2021 року, у ОСОБА_8 були виявлені незначні тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці лівого передпліччя.

При цьому,суд прийшов до правильного висновку, що такі ушкодження могли виникнути, в тому числі, і під час дій свідка ОСОБА_14 ,який в судовому засіданні показав, що декілька разів блокував удари обвинуваченого, шляхом підняття своєї руки вгору з метою відбити удари ножем обвинуваченого, і один раз йому таки вдалося схопити обвинуваченого за руку в якій був ніж.

Встановлені судом обставини вказують на те, що дії потерпілого та свідка за своїми об`єктивними ознаками не могли створити та не створили реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Натомість,викладені вище докази та обставини у їх сукупності поза розумним сумнівом спростовують позицію сторони захисту про те,що мав місце напад на обвинуваченого з боку потерпілого та свідка Косована і обвинувачений діяв у межах необхідної оборони.

Безпосередньо дослідженим доказам суд надав правильну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те,що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 були заподіяні ОСОБА_8 умисно,а тому його винуватість у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,доведена повністю.

Адвокат у апеляційній скарзі не посилався на обставини,передбачені ч.3 ст.404 КПКУкраїни,які би зобов`язували суд апеляційної інстанції повторно допитувати обвинуваченого,потерпілого та свідка ОСОБА_18 під час апеляційного розгляду.

Сторона захисту реалізувала своє право на допит цих осіб у районному суді.Захисник не вказував у апеляційній скарзі,що допит обвинуваченого,потерпілого і свідка здійснений не повністю, а чи з порушенням .Також не посилався на те,що їх показання викладені у вироку неправильно.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив,що повністю підтримує свої показання,викладені у вироку,які він надавав у районному суді

Отже,підстав для повторного допиту обвинуваченого,потерпілого та свідка ОСОБА_18 судова колегія не вбачає і таких підстав не наведено у апеляційній скарзі.

Згідно ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою.Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь якою іншою мовою,якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Судові рішення,якими суд закінчує судовий розгляд по суті,надаються сторонам у перекладі на їхню рідну мову або іншу мову,якою вони володіють.

Як вбачається із матеріалів справи,слідчим згідно постанови від 23.03.2021 року залучено перекладача,оскільки було встановлено,що ОСОБА_8 не володіє державною мовою,натомість володіє азербайджанською чи російською.(а.с.194 т.2)

Повідомлення про підозру було складене державною мовою та здійснений її переклад на російську мову,якою володіє підозрюваний.Повідомлення про підозру здійснене у присутності захисника та перекладача(т.2 а.с.207-212).Підозрюваний не заявляв про те,що російська мова йому не зрозуміла та він не зрозумів суть підозри.

Процесуальні документи,наявні у справі(протокол затримання т.2 а.с.179-182,заява а.с.186 т.2,протокол допиту підозрюваного а.с.213 т.2,тощо) містять власноручні написи підозрюваного,здійснені російською мовою,що підтверджує факт володіння нею.

Під час досудового розслідування з моменту затримання участь у провадженні приймали захисник та перекладачі(т.2 а.с.194-195,239-240,261-262).

Слідчі дії за участю підозрюваного проводились у присутності перекладача(а.с.197-199,216-223,тощо)

Під час виконання вимог ст.290 КПК України у присутності захисника та перекладача підозрюваний не заявляв,що російська мова йому не зрозуміла та власноручно російською мовою зазначив,що з матеріалами ознайомлений(т.2 а.с.268)

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені державною мовою із перекладом на російську мову та вручені обвинуваченому(а.с.1-34 т.3)

Під час підготовчого судового засідання у суді обвинувачений не заявляв,що не володіє російською мовою,якою здійснений переклад обвинувального акту.

Судовий розгляд здійснювався за участю перекладача.Суд у вироку вказав,що під час судових засідань обвинувачений вільно розмовляв,у тому числі, і російською мовою.

Копія вироку була вручена обвинуваченому негайно після його проголошення 17.12.2021 року, що підтверджується власноручно викладеною обвинуваченим розпискою.Вбачається,що незазначення місяця,на що вказує захисник, є технічною помилкою( т.3а.с.245 ) .

Відтак,на наступних аркушах справи(т.3 а.с.246,247) наявні розписки про отримання 17.12.2021 року прокурором та представником потерпілого копії вироку.

На спростування доводів захисника,копія вироку у перекладі на російську мову, якою він володіє,була вручена обвинуваченому 24.12.2021 року, про що свідчить розписка (т.4.а.с.28)

Посилання захисника на те,що суд повинен був вручити копію вироку у перекладі на рідну мову обвинуваченого,суперечить вимогам ст.29 ч.4 КПК України,якою передбачено вручення судового рішення у перекладі на рідну мову або іншу мову,якою володіє обвинувачений.

Посилання захисника на те,що відсутній журнал судового засідання,який би підтверджував вихід суду із нарадчої кімнати та проголошення вироку безпідставні,оскільки журнал наявний на а.с.229 т.3)

Те,що у журналі при його друкуванні не відобразилась дата судового засідання 17.12.2021 року, є технічним збоєм,що підтверджується доповідною запискою та копіями журналу судового засідання від 17.12.2021 року із системи Акорд(а.с.24-27 т.4)

Окрім того, на технічному носії системою Акорд здійснений запис судового засіданні, де зафіксовано, що 17 грудня 2021 року з 12.20 год. по 12.43 год. судом був проголошений вирок. Така ж інформація знаходиться на файлі та відеозаписі від 17 грудня 2021 року, з якого вбачається, що суд, повернувшись із нарадчої кімнати, проголошує вирок від 17 грудня 2021року у залі судового засідання.(т.4 а.с.226)

Таким чином, доводи сторони захисту щодо порушення права обвинуваченого на захист є необгрунтованими, оскільки наведені захисником підстави не вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодили обвинуваченому реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку,

Судовою колегією не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення з огляду на положення ст.417 КПК України, а також на вимоги ст.415 КПК України у взаємозв`язку із 412 ч.2 КПК України.

Отже, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог ст.65 КК України та врахував обставин, які, згідно закону, зобов`язаний враховувати при призначенні покарання.

Зокрема, суд зважив, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості є тяжким злочином.

Врахував суд і дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності,не працює, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра.

Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів враховує також, що до закінчення судового розгляду обвинувачений частково відшкодував потерпілому шкоду у розмір 15 000 грн.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання судова колегія вважає таким, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості судова колегія не вбачає і таких достатніх підстав не наведено потерпілим у апеляційній скарзі.

При цьому судова колегія також враховує,що згідно вимог ст.420 КПК України призначення більш суворого покарання можливе лише шляхом скасування вироку в цій частині та ухвалення нового.

За таких обставин вимоги потерпілого про призначення більш суворого покарання шляхом зміни вироку суперечать закону та не можуть бути задоволені,а про ухвалення нового вироку потерпілий у апеляційній скарзі не просив.

Оцінюючи доводи потерпілого щодо неправильності вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судова колегія вважає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості пред`явленого потерпілим позову та розміру матеріальної і моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд дійшов правильного висновку,що на користь потерпілого необхідно стягнути матеріальну шкоду сумі 9707 грн. 35 коп., оскільки саме такий розмір шкоди підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема довідкою лікарні (т.3 а.с.66)

У судовому засіданні потерпілий підтвердив, що отримав від обвинуваченого відшкодування у розмірі 15 000 грн.

Долучені до цивільного позову інші докази, зокрема чеки з аптек, суд правильно відкинув,оскільки відображена на них інформація є нечитабельною,а надана розписка(а.с.67 т.3) не доводить, що саме така сума коштів була витрачена на лікування потерпілого,оскільки документів про таке немає.Доказів щодо вартості пошкодженого одягу потерпілий також не надав.

Зі змісту позовної заяви,а також апеляційної скарги є незрозумілим,чому саме суму 18 тис грн. потерпілий просив стягнути із обвинуваченого та із яких витрат така сума складається,враховуючи,що суд задовольнив позов в частині матеріальної шкоди на суму 9707,35 грн.,а 15 тис грн. було відшкодовано обвинуваченим добровільно.

Після заявлення цивільного позову і при поданні апеляційної скарги потерпілим не було долучено додаткових доказів, окрім тих, які розглядав районний суд, тому судова колегія не вбачає підстав для зміни вироку в частині відшкодування матеріальної шкоди.

При стягненні на користь потерпілого моральної шкоди, суд врахував моральні, фізичні страждання, інші негативні явища, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 внаслідок спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого в розмірі 50 000 гривень на користь потерпілого.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним, співмірним та відповідає моральним втратам потерпілого ОСОБА_10 , а тому судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції та не вбачає підстав, з урахуванням доводів потерпілого, викладених в апеляційній скарзі, для збільшення суми, що підлягає стягненню на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - у той же строк з дня отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3