ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1522/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1804/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Посилався на відсутність існування ризиків які зазначав прокурор у своєму клопотанні. Питання про продовження строку тримання під вартою розглянуто незаконним складом суду, з порушенням його прав на захист, а також за відсутності іншого обвинуваченого у справі, що є суттєвим порушенням закону.

Захисник в своїй апеляційній скарзі також просив скасувати ухвалу міськрайонного суду, звільнити обвинуваченого з-під варти, обравши йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Мотивував свої апеляційні вимоги наступним.

Наявність обґрунтованої підозри, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання за нього не можуть виправдати застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суддею було грубо порушено право обвинуваченого на захист, оскільки всупереч його волі, та за відсутності необхідності в проведенні невідкладної процесуальної дії, йому було призначено захисника з центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Окрім того, клопотання прокурора було розглянуто складом суду, який не мав на те правових підстав, оскільки розподіл такого клопотання можливо проводити лише один раз. Подане прокурором клопотання було розподілено судді ОСОБА_8 , а вже при повторному розподілі, що не передбачено ч.3 т. 35 КПК, було розподілено судді ОСОБА_1 .

Звертав увагу суду на те, що ним було заявлено відвід судді ОСОБА_1 через відсутність в неї повноважень для розгляду питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, втім суддею ОСОБА_9 в задоволенні заявленого відводу було відмовлено. Згодом, у судовому засіданні 13.08.2021 року, обвинувачений самостійно заявляв відвід судді, але його було залишено без розгляду посилаючись на зловживання правом на відвід.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор звернувся на адресу апеляційного суду з клопотанням про розгляд апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 за його відсутності. У задоволенні апеляційних вимог просиві відмовити, а ухвалу міськрайонного суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 не наполягали на участі прокурора у судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Бердянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК злочинів та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187КК.

19.07.2021 року прокурор звернувся на адресу міськрайонного суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, в ухвалі зазначив, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. При цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах закону.

Так, з представлених матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох умисних корисливих кримінальних правопорушень, які у відповідності до положень ст.12 КК віднесено до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, усвідомлюючи ймовірність позбавлення його волі та утримання в ізоляції від суспільства протягом тривалого терміну, опинившись на волі, потенційно може ухилитись від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.
Крім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходу для забезпечення достатнього рівня свого життя, раніше судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, відтак мав змогу зробити життєво необхідні висновки, стати на шлях виправлення. Однак, знову обвинувачується у вчиненні злочинів суспільно небезпечного характеру та вчинених з корисливих мотивів, що красномовно свідчить про його схильність до вчинення нових злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, безумовно свідчать про існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є недопустимим та прямо суперечить інтересам суспільства.
Враховуючи, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, всі потерпілі та свідки судом ще не допитані, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що ризик впливу обвинуваченого на вказаних осіб, у разі звільнення його з-під варти, відпав або зменшився.

Відтак, зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, на які послався суд в своїй ухвалі.
При цьому суд правильно визначився з тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
З огляду на зазначене, твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.184 КПК, а відтак посилання сторони захисту на його недоліки є безпідставними.
Безпідставними є і твердження сторони захисту на незаконність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 захисника з центру безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки завчасно повідомлений про час та місце розгляду питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою захисник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, а відтак, з урахуванням положень ст.ст. 49, 53 та п.7 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» дії суду були аргументовані та націлені на дотримання прав та інтересів, перш за все, обвинуваченого.
Щодо твердження апелянтів з приводу незаконності складу суду, яким розглянуто клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого слід зазначити наступне.
Законом України про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу щодо особливостей судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню короно вірусної хвороби» від 13.04.2020 року, який набрав законної сили 23.04.2020 року, пункт 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу викладено в новій редакції, а саме тимчасово, на період дії карантину встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема у разі неможливості у визначений КПК строк суддею розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути, окрім іншого, передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК.
Враховуючи викладене, взявши до уваги, що на момент звернення прокурора з відповідним клопотанням до міськрайонного суду, дію впровадженого на всій території країни карантину не припинено, а також дотримання судом першої інстанції вимог ст.35 КПК, колегія суддів не вбачає підстав вважати доводи апеляційний скарг з цього приводу спроможними.
Не є обґрунтованими і твердження сторони захисту щодо незаконності залишення заяви обвинуваченого про відвід судді, оскільки положеннями ч.4 ст.80 КПК передбачено, що заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду, і лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду подання такої заяви можливе на іншій стадії розгляду справи.

Що стосується заперечень апелянтів про те, що сама по собі тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів та ймовірного покарання за їх вчинення не є достатніми підставами для продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 стала не лише тяжкість злочинів в яких він обвинувачується та можливого покарання за їх вчинення, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Не впливають на висновки суду, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції, і інші доводи апеляційних скарг, оскільки стороною захисту не надано жодних нових доказів та не доведено існування будь-яких раніше невідомих суду обставин, які б мали істотне значення при розгляді питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та не були враховані.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 22.09.2021 Справа № 310/1804/21