Дата документу 09.11.2021
Справа № 334/3443/21
Провадження № 1-кп/334/708/21
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
09 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 1-кп/334/708/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,
встановив:
судом здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні № 1-кп/334/708/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 за частиною першою статті 115 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України продовжують існувати. Наявність ризику переховування від суду підтверджується тим, що обвинувачена не має офіційного місця роботи, зловживає спиртними напоями, а отже у неї відсутні стійкі соціальні зв`язки. Злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння, позбавила життя свого співмешканця, тобто близьку особу, та вчинення злочину мало місце у денний час доби, за наявності в квартирі підозрюваної її малолітньої доньки. Також, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для неї наслідками - суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинуваченої від суду. Існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується поведінкою обвинуваченої в конкретному випадку, яка характеризується, в можливій спробі вмовляння, переконання, примусу та погрози вплинути на дії свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідками кримінального правопорушення, зокрема, є мати, знайомий та сусіди обвинуваченої, тому перебування обвинуваченої поза межами місця позбавлення волі, негативно впливатиме на психологічний та моральний стан свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від свідчень, очікуючи на можливу помсту з її боку або відчуваючи до обвинуваченої співчуття. Окрім цього, після прибуття на виклик поліцейських обвинувачена поводила себе агресивно, постійно плуталась у показаннях. Існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачена хоча і є особу, яка раніше не судима, проте на розгляді в Ленінському районному суді м. Запоріжжя, перебував обвинувальний акт відносно неї, відповідно до якого ОСОБА_3 обвинувачувалась у нанесенні численних ножових поранень своїй знайомій, з чого випливає, що обвинувачена є агресивною особою, яка здатна на вчинення нових злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 клопотання прокурора підтримав.
Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора. Зазначив, що тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, а інші зазначені прокурором обставини не доведені. Зокрема, обвинувачена має на утриманні малолітню дитини, мати, а отже має стійкі соціальні зв`язки. Також, обвинувачена є не судимою особою, у зв`язку з чим недоведений ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення. Просить замінити обвинуваченій запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачена ОСОБА_3 клопотання захисника підтримала, проти задоволення клопотання прокурора заперечила.
Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думки інших учасників провадження, суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою від 15.09.2021 обвинуваченій ОСОБА_3 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою. Термін дії ухвали закінчується о 13.00 годині 12.11.2021.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, не працює, обвинувачується у вчиненні злочину у стані алкогольного сп`яніння щодо члена своєї сім`ї, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».
У судовому провадженні вже допитані потерпілий та свідки, а отже ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на вказаних осіб перестав існувати. Таким чином прокурором не доведена наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.
Наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, прокурором також не доведена, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 є несудимою особою. Інші обставини, які б підтвердили існування вказаного ризику прокурором у клопотанні не наведені.
Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.
Також суд враховує вимоги частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоєв проти України»). Однак, застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вона, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.
Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити.
Суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 діб.
Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд,
постановив:
клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити
Термін дії ухвали закінчується 07 січня 2022 року о 12.30 годині.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повна ухвала складена 09 листопада 2021 року.
Суддя: