УХВАЛА

06 грудня 2021 року
м. Київ
провадження № 51- 360зно17

Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 розглянула заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами і

встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Запорізького обласного суду від 5 лютого 1999 року, з урахуванням ухвал Верховного Суду України від 13 травня 1999 року та Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року, ОСОБА_2 було засуджено за пунктами «а», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, частинами 3, 4 ст. 81, частинами 2, 3 ст. 140, ч. 1 ст. 81, ст. 208 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_2 20 вересня 2021 року звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Касаційний кримінальний суд) із заявою про перегляд згаданої ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від

13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами та додані до цього звернення матеріали повернуто до Касаційного кримінального суду для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалою судді Верховного Суду від 11 листопада 2021 року заяву засудженого ОСОБА_2 повернуто на підставі статей 429, 462, 464, 467 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), у зв`язку з не усуненням в повному обсязі недоліків, зазначених в постанові судді від 18 жовтня 2021 року.
01 грудня 2021 року до Верховного суду надійшла повторна заява від

24 листопада 2021 року засудженого ОСОБА_2 , яка за змістом аналогічна раніше повернутій, у якій ОСОБА_2 просить відкрити касаційне провадження, призначити захисника, заяву розглянути з його безпосередньою участю, скасувати ухвалу Верховного Суду України від 13 травня 1999 року. Водночас, до заяви засудженим подано клопотання від 24 листопада 2021 року про поновлення строку на подання заяви про перегляд вищевказаної ухвали Верховного Суду України.
Як на підставу для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, засудженим зазначено, що кримінальну справу щодо нього розглянуто касаційним судом за його та захисника відсутності, що є порушенням його права на захист.
Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_2 та додані до неї матеріали на відповідність вимогам ст. 462 КПК України, вважаю, що його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 1, 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: найменування суду, до якого подається заява про перегляд; обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_2 вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, у своїй заяві засуджений ОСОБА_2 вказав як суд касаційної інстанції Верховний Суд України, однак, відповідно до положень п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Положеннями ч. 2 ст. 459 КПК України визначено, що нововиявленими обставинами визнаються:
штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, окрім іншого зазначаються:
обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду;
обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин та зміст вимог до суду.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження, усунення суперечностей у доказах та перевірки процедури розгляду справи. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Всупереч наведеним вимогам закону, як убачається зі змісту заяви, в ній не містяться обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких, зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК України, які не були відомі та не могли бути відомі суду і заявнику як під час розгляду справи судом першої інстанції від 5 лютого 1999 року, так і Верховним Судом України 13 травня 1999 року та Запорізьким обласним судом 16 червня 2000 року кримінальної справи щодо ОСОБА_2 .
Як вбачається із заяви, ОСОБА_2 ставить вимогу про скасування постановленого рішення Верховного Суду України щодо нього, однак не вказує, яке рішення суд касаційної інстанції має постановити за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеними положеннями ч.1 ст. 467 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який перший допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин. Ч. 1 ст. 467 КПК України передбачено, що суд при ухваленні нового судового рішення користується повноваженнями відповідної судової інстанції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Однак, засуджений не обґрунтовує, чому строк, протягом якого може бути подана заява про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, необхідно рахувати з 28.08.2021 року, а саме: які поважні причини обумовили пропущення визначеного законом строку.
Також відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначається перелік документів та інших матеріалів, які додаються.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано без додержання вимог, передбачених ст. 462 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки заяви та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала заяву.
Водночас, прохання засудженого розглянути заяву з його особистою участю та призначити йому захисника, не може бути вирішено на даній стадії провадження, оскільки такі питання вирішуються судом касаційної інстанції у разі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами. Проте, засуджений не позбавлений процесуального права особисто звернутися до вказаного центру із відповідною заявою для вирішення такого питання.
Суд вважає за необхідне, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від

02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
З урахуванням вищезазначеного є підстави для залишення без руху заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та встановлення строку для усунення допущених недоліків. При повторному зверненні до суду засудженим має бути усунуто вищезазначені недоліки та підтверджено, що ним не пропущено строку на їх усунення.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК України, суддя

ухвалила:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі неусунення зазначених недоліків у встановлений строк заяву буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1