Справа № 755/620/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003333 від 19.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною базовою вищою освітою (студент 2 курсу факультету інформаційних технологій Національного університету біоресурсів і природокористування України), працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
18.11.2021 року, приблизно о 00:30, ОСОБА_3 , спільно з ОСОБА_7 , неповнолітніми ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_10 , перебували на алеї напроти будівлі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де побачили на лавці раніше невідомих їм ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

У цей час у ОСОБА_3 з незрозумілих причин виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень одному з вказаних громадян, зокрема ОСОБА_5 .

Реалізуючи власний протиправний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_3 під вигаданим приводом, начебто попросити цигарку, підійшов до незнайомого йому ОСОБА_5 , у якого в грубій формі запитав про наявність цигарок. Отримавши негативну відповідь, ОСОБА_3 , розуміючи власну перевагу у фізичній силі, переконавшись, що ОСОБА_5 не встигне вчинити опору його діям, раптово та неочікувано для нього наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, зокрема скроневої ділянки ліворуч, після якого ОСОБА_5 розвернувся в протилежний бік від нього, схопившись за обличчя руками, та отримав наступний удар лівою ногою від ОСОБА_3 в область тулуба, зокрема підреберря з лівого боку, внаслідок якого втратив орієнтацію у просторі, лише закривши обличчя руками, не вчиняючи будь-якого опору, впав на землю.

У той час, коли ОСОБА_5 опинився на землі, ОСОБА_3 своїх злочинних дій не припинив та, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжив наносити хаотичні удари руками та ногами по різних частинах тулуба та голови потерпілого, і внаслідок останнього удару ногою ОСОБА_3 в область лівого підреберря ОСОБА_5 останній втратив свідомість.

Втіливши в життя свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 усвідомивши, що ОСОБА_5 втратив свідомість та невзмозі далі чинити будь-якого опору його діям, довівши злочин до кінця, з місця події зник у невідомому напрямку.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у подальшому госпіталізовано до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де у останнього згідно з довідкою № 267 від 19.11.2021 року діагностовано закриту травму живота, розрив селезінки, гемоперитоніум.

Відповідно до висновку експерта відділу судово-медичної експертизи живих осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-1833-2021 від 31.12.2021 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 18.11.2021 року о 16:45 у нього мали місце тілесні ушкодження:

а) забійна рана лівої надбрівної ділянки;

б) закрита травма живота - розрив селезінки з відшаруванням капсули селезінки на верхньому та нижньому полюсі з послідуючим оперативним видаленням її (спленектомія), явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 2,700 мл крові).

Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, є критерій небезпеки для життя, тому відповідно до п. п. 2.1.2 та 2.1.3/л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України, виявлене тілесне ушкодження у п. б) даних Підсумків, відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження.

Відповідно до п. п. 4.6 та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України, вказане тілесне ушкодження у п. а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок не менше двох травматичних дій тупих предметів, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 121 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 18.11.2021 року, приблизно опівночі, він з друзями перебував неподалік будівлі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка знаходиться за адресою: м. Київ, б-p Праці, 1/1, де побачив на лавці раніше невідомих йому ОСОБА_5 та його товариша. Він підійшов до ОСОБА_5 та попросив цигарку, отримавши негативну відповідь, у них розпочався словесний конфлікт, який переріс у бійку, під час якої він наніс удари руками та ногами по різних частинах тулуба та голови потерпілого. Потім з місця події пішов. Зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У вчиненому щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

У судовому засіданні досліджено документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому, добровільно відшкодував шкоду потерпілому; дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має позитивну характеристику, не одружений, на час розгляду кримінального провадження офіційно працює, раніше не судимий. Також суд враховує, що потерпілий вибачив обвинуваченого та будь-яких претензій, у тому числі матеріального характеру, до нього не має.

Крім того, суд враховує, що відповідно до досудової доповіді ДУ «Центр пробації» від 15.02.2022 року ризик вчинення ОСОБА_12 повторного кримінального правопорушення є середнім. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У доповіді орган пробації рекомендує, у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, застосувати до нього положення п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки».

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кожного з кримінальних правопорушень, у т.ч. їх час, місце, спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений у судовому засіданні в черговий раз вибачився перед потерпілим, висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Добровільне відшкодування завданої шкоди суд також враховує в якості обставини, що пом`якшує покарання, оскільки таке відшкодування підтвердив у судовому засіданні як обвинувачений так і потерпілий, вказане також підтверджується розписками потерпілого ОСОБА_5 від 08.12.2021 року та 22.02.2022 року про отримання ним від ОСОБА_3 20000 грн. матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який є людиною молодого віку, має постійне місце проживання, офіційно працює, його стан здоров`я та спосіб життя, позитивну характеристику, раніше не судимий, його ставлення до скоєного (вину визнав, щиро каявся, жалкує про вчинене, шкоду відшкодував добровільно), наявності двох пом`якшуючих обставин, беручи до уваги висновки досудової доповіді, відповідно до якої виправлення винного можливе без ізоляції від суспільства, думку державного обвинувача, який просив застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, думку потерпілого який вибачив обвинуваченого та будь-яких претензій до нього не має, дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з максимальним строком на 3 (три) роки згідно з ч. 4 ст. 75 наведеного Кодексу, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК, такі обв`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки», що сприятиме досягнення мети покарання.

Покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його особи.

Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки».

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати за проведення судово-медичної експертизи за № 042-1833-2021 від 31.12.2021 року у сумі 5 273 (п`ять тисяч двісті сімдесят три) гривні 00 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1