Справа № 152/1480/21
В И Р О К
іменем України

03 грудня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт від 30.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, офіційно не працевлаштованої, щодо якої відсутні відомості про те, що вона є пенсіонером або особою з інвалідністю, раніше не судимої, паспорт громадянки України НОМЕР_1 , виданий 02.12.2016 року Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 18.11.2021 року,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_2 27.10.2021 року приблизно о 02 годині перебуваючи у будинку ОСОБА_3 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , знаючи, що ОСОБА_4 у одній із кімнат будинку залишив для здійснення зарядки свій мобільний телефон, вирішила викрасти вказаний мобільний телефон.

Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрала належний ОСОБА_4 мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi Note 10 Pro 6/128 Gb Onyx Gray» моделі «М2101К6G», після чого покинула місце крадіжки та розпорядилася викраденим мобільним телефоном на власний розсуд.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №8170/21-21 від 22.11.2021 року, ринкова вартість телефону мобільного зв`язку торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi Note 10 Pro 6/128 Gb Onyx Gray» моделі «М2101К6G» станом на 26.10.2021 року, з урахуванням зносу та при умові робочого стану і збереження всіх функцій, складала 7837 (сім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

При цьому, своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_2 заподіяла матеріального збитку потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 7837,20 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_2 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст.382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 (а.с.25-26) викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна на розгляд обвинувального акта за її відсутності, у відповідності до ч.1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.5-6).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваної ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_2 повідомила, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, беззаперечно визнає, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлена та обізнана з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, її згода є добровільною (а.с.12-13).

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_7 (а.с.75) підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваною ОСОБА_2 , її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваної на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності останньої (а.с.13).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який повідомив, що згоден із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що його згода є добровільною (а.с.14-15).

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст.382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000119, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена поза розумним сумнівом.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), і вона повинна нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до обвинувального акту від 30.11.2021 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування остання визнавала вину та в заяві до суду також зазначила про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Відповідно до обвинувального акту від 30.11.2021 року, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_2 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує таку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_2 , як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина передбачена п.13 ст.67 К України.

Також, при призначенні покарання обвинуваченій суд враховує обставини, встановлені органом досудового розслідування про те, що за зареєстрованим місцем проживання Клекотинським старостинським округом №1 Мурафської сільської ради ОСОБА_2 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги про неналежну поведінку та відсутні компрометуючі її матеріали, має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.60, 61); за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ ОСОБА_2 не зверталася, відповідно до довідки за №1814 від 29.11.2021 року (а.с.49).

ОСОБА_2 раніше не судима, що вбачається із вимоги до УІПКП від 24.11.2021 року (а.с.47).

Таким чином, з урахуванням однієї пом`якшуючої покарання обставини та однієї обтяжуючої покарання обставини, особи винної, позитивно охарактеризованої за місцем проживання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або арешту, або обмеження волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_2 покарання за вказаною статтею у виді штрафу, так як вважає, що таке покарання є м`яким та не буде достатнім для виправлення обвинуваченої з огляду на встановлені обставини кримінального провадження щодо вчинення нею крадіжки чужого майна, наявність обтяжуючої покарання обставини.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 суд враховує, що нею вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілого ОСОБА_4 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19, відповідно до якого, виходячи з указаної в ст.50 КК України мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_2 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 22.11.2021 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №8170/21-21 (а.с.39-42), вартість експертизи становить 343,22 грн. (а.с.43).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 343,22 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_2 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, за матеріалами кримінального провадження оглянуто мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi Note 10 Pro 6/128 Gb Onyx Gray» моделі «М2101К6G» (а.с.31-32). Вказаний мобільний телефон приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу на підставі постанови від 18.11.2021 року та направлено і прийнято 24.11.2021 року на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.33, 34, 35), а 26.11.2021 року передано на зберігання потерпілому ОСОБА_4 до вирішення кримінальної справи в суді, що вбачається із відповідної розписки (а.с.54).

Мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi Note 10 Pro 6/128 Gb Onyx Gray» моделі «М2101К6G» слід залишити у власності потерпілого ОСОБА_4 (а.с.54).

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити її до покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_2 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 343 (триста сорок три) гривні 22 (двадцять дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи 22.11.2021 року за №8170/21-21.

Речовий доказ: мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi Note 10 Pro 6/128 Gb Onyx Gray» моделі «М2101К6G» повернути потерпілому ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст.394 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1