Справа № 134/1581/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2020 року за № 0000305, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубече Крижопільського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 25 грудня 2020 року о 18 годині 48 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Vivaro», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборна в смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області у напрямку виїзду із смт. Крижопіль в сторону с. Жабокрич, не помітив пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася у попутному йому напрямку по його смузі руху, внаслідок чого не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода.
Внаслідок наїзду ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, а 29 грудня 2020 року від отриманих травм померла.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 102 від 11.01.2021 року у ОСОБА_8 виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми (забій м`яких тканин голови справа в тім`яно-скроневій ділянці, субарахноїдальний крововилив, крововиливи у шлуночки головного мозку, забиття речовини головного мозку та мозочка); відкритий багато скалковий (бампер) перелом лівої великогомілкової кістки (рани передньої поверхні лівої гомілки, розлитий крововилив задньої поверхні гомілки); синці на обличчі (в ділянці лівої орбіти, на верхньому та нижньому повіках), садно в міжбрівній ділянці, садна тильної поверхні лівої китиці.
Всі зазначені тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвого походження і утворились внаслідок дії на тіло тупих твердих предметів, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та діяли на ліву гомілку ззаду наперед з достатньою силою, за умов шляхово-транспортної пригоди, при прямому первинному контакті, лівою половиною тіла (ліва гомілка пішохода), виступаючими частинами автомобіля, що рухався, з наданням тілу прискорення і подальшим падінням, та контакті правою тім`яно-скроневою ділянкою голови з тупими твердими предметами, ймовірніше з переважаючою контактуючою поверхнею (з дорогою).
Ушкодження у ОСОБА_8 у вигляді сполучної травми - закритої черепно-мозкової травми, відкритого багато осколкового (бампер) перелому лівої великогомілкової кістки має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.
Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманої нею закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилася набряком та дислокацією головного мозку. Між смертю та закритою черепно-мозковою травмою є прямий причинний зв`язок.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 2448/2449/21-21 від 20.04.2021 в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Vivaro», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був керуватись технічними нормами вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
В ситуації, яка склалася, водій ОСОБА_6 мав технічну можливість знизити швидкість руху автомобіля до швидкості руху пішохода та уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання ним технічних норм вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України з моменту появи пішохода у полі його зору.
В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності технічним нормам вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.».

В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною наїзду на пішохода стала невідповідність дій водія ОСОБА_6 технічним нормам вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю і суду надав показання, що ввечері 25 грудня 2020 року, керуючи автомобілем «Opel Vivaro», державний номер НОМЕР_1 , він їхав по вул. Соборній в смт. Крижопіль в напрямку в с. Жабокрич та з власної необережності, не бажаючи цього та настання таких наслідків, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася в попутному з ним напрямку по його смузі руху, штовхаючи перед собою металевий візок. Він одразу зупинив автомобіль, зайшов в магазин та попросив продавця викликати швидку допомогу. Він провідував ОСОБА_8 в лікарні, купував їй ліки, а через декілька днів дізнався, що вона померла. У скоєному щиро кається, завдану шкоду потерпілій ОСОБА_9 відшкодував в повній мірі, а також зазначив, що має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом необхідне йому для здійснення підприємницької діяльності, що є його основним заробітком.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання подала заяву, в якій просила розгляд кримінального провадження проводити без її участі, вказала, що претензій до обвинуваченого не має, просила суд суворо його не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, суд враховує, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, що пом`якшує йому покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на утриманні має одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив тяжкий, проте необережний злочин.

Також суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 стосовно призначення покарання, згідно якої остання просила суворо не карати обвинуваченого та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Разом з тим, судом враховано висновок досудової доповіді Тульчинського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк за умови здійснення нагляду та застосування соціально- виховних заходів, що будуть спрямовані на виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений має посвідчення водія, здійснює підприємницьку діяльність, а тому має необхідність в керуванні транспортним засобом, що в свою чергу дає можливість забезпечувати себе та неповнолітню дитину, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено не в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку про призначення основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, дослідивши дані про особу обвинуваченого, з урахуванням думки потерпілої, досудової доповіді, суд дійшов переконання, що ОСОБА_6 не є тією суспільно-небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства, а тому суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладанням на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України певних обов`язків.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню у дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 5034,06 грн.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 374-376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 5034 (п`ять тисяч тридцять чотири) гривні 06 копійок.

Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази:

-автомобіль марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.08.2010 належить ОСОБА_6 та який знаходиться в нього на відповідальному зберіганні, - залишити ОСОБА_6 ;
-металевий візок, який належав ОСОБА_10 та який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя