Справа №155/486/21
Провадження №1-кп/155/42/22
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2022 місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горохів обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000387 від 28.12.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залаззя Любешівського району Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не судимого, на утриманні якого неповнолітні особи не перебувають,-
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 приблизно о 16 год 06 хв, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні виробничого цеху ПП «Злагода», що по вулиці Центральна, буд. 1, в с. Шклинь Луцького району, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, з мотивів особистої неприязні, викликаної згаданим конфліктом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, умисно, направив останньому в ділянку обличчя струмінь води з апарату високого тиску (міні-мийки) марки «Karcher» моделі «НD 1000 SEі», в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді пошкодження ясен, м`яких тканин та органів ротоглотки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 81 від 25.02.2021 знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав. Показав, що кримінальне правопорушення вчинив з необережності. Зазначив, що з ОСОБА_7 перебував багато років у дружніх стосунках. В цей день, 28 грудня 2020 року, приблизно о 16 год, прибирав на своєму робочому місці за допомогою міні-мийки марки «Karcher». Потерпілий підійшов до нього перший раз з претензією, що він його обливає. Вдруге, через 5-10 хв., потерпілий підійшов до нього та штовхнув у плече. Міні-мийка була у нього у руці, опущена до низу та виключена. Від удару він нахилився вперед і випадково включив апарат. Тоді розвернувся через ліве плече і струмінь води випадково потрапив в обличчя потерпілому. У ОСОБА_7 злетіла з голови шапка, він помінявся в лиці, відштовхнув його рукою і відійшов на 10 м, де його підхопили працівники. Разом з іншими працівниками він надавав останньому медичну допомогу, робив штучне дихання. Ствердив, що конфлікту між ними не було, ОСОБА_7 вдарив його жартома, все сталось випадково. Спричинити шкоду здоров`ю потерпілого наміру не мав. Спиртне вживав вночі, що передувала робочому дню. Щиро жаліє з приводу вчиненого. Намагався в телефонному режимі примиритись з потерпілою, проте вона не хоче з ним спілкуватись. Родичі віднесли гроші на поховання у сумі 400 дол. США, просили від його імені вибачення. Цивільний позов визнає частково, у розмірі по 100 000 грн.моральної шкоди на кожного з дітей потерпілого. Щодо інших майнових вимог, покладався на розсуд суду.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що знала обвинуваченого як друга свого чоловіка, вони дружили родинами. Обвинувачений разом з її чоловіком працювали на ПП «Злагода», тому кожного дня їздили разом на роботу. Конфліктів між ними не було. Інколи, жартома зачіпали один одного, могли вдарити один одного. Бувало, що чоловік випивав на роботі. Про те, що чоловік помер, дізналась по телефону. Вважає, що обвинувачений умисно наніс її чоловікові тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього. На час смерті чоловіка вона ніде не працювала, була на повному утриманні у свого чоловіка. Має двоє дітей. Дочці лише одинадцять років. До неї приїжджала дружина обвинуваченого з дочкою, дали 400 доларів. Більше грошей не пропонували. Обвинувачений робив спроби примиритись по телефону, проте вона відмовилась з ним спілкуватись. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що виконує функцію прибиральниці приміщення. Трагедія сталась в цеху 28 грудня 2020 року під кінець робочого дня. ОСОБА_4 стояв поруч з нею за 3-4 метри і мив міні-мийкою сітки. ОСОБА_7 перебував в іншому приміщенні, але інколи заходив щось взяти. Стверджує, що не бачила, що саме відбулось, лише коли оглянулась, побачила кров. Конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в день трагедії не було. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у дружніх відносинах, завжди допомагали один одному;
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що 28 грудня 2020 року, біля 16 години, він на своєму робочому місці в цеху мив водою обладнання. Був на відстані від ОСОБА_4 за 5-6 метрів. Ствердив, що між потерпілим та обвинуваченим виникла словесна перепалка, в ході ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_4 та вдарив його долонею по голові. В цей момент ОСОБА_4 тримав в руках апарат високого тиску марки «Karcher», оскільки мив сітки. Чи наносив ОСОБА_4 удар у відповідь він не бачив. Побачив, ОСОБА_11 розвернувся та пішов до нього: з рота та носа потерпілого йшла кров. Тоді він почав надавати потерпілому першу медичну допомогу.Чи потерпілий та обвинувачений в цей день перебували у стані алкогольного сп`яніння не знає. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у дружніх стосунках;
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що на даному підприємстві працює два роки, є заготовлювачем фаршу. В понеділок, 28 грудня 2020 року, після обіду, працював в цеху. Був на відстані 7-8 метрів від ОСОБА_4 . Побачив, що у ОСОБА_7 іде кров, останній пройшов декілька метрів, після чого ОСОБА_9 підхопив його та поклав на підлогу. Конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в той день не було. Щодо вживання алкоголю вказаними особами йому нічого не відомо. Ствердив, що потерпілий та обвинувачений товаришували між собою, допомагали один одному;
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що в той день - 28 грудня 2020 року, працював в цеху. Самої події не бачив - бачив, як ішов ОСОБА_14 і його підхопив ОСОБА_15 . ОСОБА_4 стояв ззаду за ОСОБА_7 і в його руці була міні-мийка «Karcher», виключена. Не помітив, чи обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ствердив, що потерпілий та обвинувачений не конфліктували, а часто жартували: бувало що ОСОБА_16 міг вдарити ОСОБА_17
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що в 28 грудня 2020 року,у передсвятковий день, він разом з батьком перебували на дворі біля приміщення цеху. Вибіг працівник ОСОБА_19 та повідомив, що відбулась сутичка всередині підприємства. Згодом вийшли інші працівники та повідомили про трагедію. Його батько викликав карету швидкої допомоги та відправив машину за фельдшером. Він зайшов у приміщення та побачив, що ОСОБА_7 лежав на підлозі. ОСОБА_4 звертався до потерпілого зі словами: « ОСОБА_20 , вставай!» Після того приїхали фельдшери та констатували смерть потерпілого. Ствердив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були дружні відносини, не пам`ятає, щоб вони сварились між собою;
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що в той день працював в другому цеху та не бачив, що сталось між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Коли зайшов до цеху, то побачив на підлозі тіло ОСОБА_7 . Вважає, що трагедія сталася внаслідок необережного поводження ОСОБА_4 з міні-мийкою. Зазначив, що обвинувачений та потерпілий були друзями;
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що в той день працював в цеху, прибирав своє робоче місце. Коли прибрав, пішов в іншу частину цеху. Самої події не бачив - побачив уже ОСОБА_23 . Не бачив, чи ОСОБА_24 надавав медичну допомогу потерпілому. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у дружніх стосунках, завжди допомагали один одному;
допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 ,яка працює фельдшером, показала, що при прибутті на місце виклику констатувала смерть ОСОБА_7 . ОСОБА_7 лежав у великому залі на підлозі: положення тіла на спині, руки розведені в сторони, ноги разом. Ознак життя у ОСОБА_7 не було: останній був без свідомості, не було тиску, дихання, пульс не прощупувався. ОСОБА_7 був мокрим, видимих пошкоджень на ньому не було, лише згустки крові на волоссі та у ротовій порожнині. Працівники не пояснили, що відбулось. За зовнішніми ознаками не могла зрозуміти, що стало причиною смерті потерпілого. Вона зателефонувала у поліцію та викликала оперативно-слідчу групу. ОСОБА_4 був на місці трагедії - йому було погано і йому міряли тиск.
Отже, показання свідків повністю підтверджують саму подію вчинення кримінального правопорушення за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яка мала місце 28 грудня 2020 року.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_26 , який обіймає посаду судово-медичного експерта в Горохівському міжрайонному відділенні судово-медичних експертиз, підтвердив, що тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_7 а саме, механічні ушкодження ротоглотки, мають прикмети тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Смерть потерпілого стоїть в прямому причинному зв`язку з заподіяними ушкодженнями ротової порожнини (ротоглотки). Окрім цього показав, що згідно «секурських» правил, якими експерти користуються при встановленні ступеня тяжкості, втрата 11 та більше зубів тягне за собою втрату 25% загальної працездатності. Потерпілий, маючи лише 3 зуби, являвся інвалідом 2-ої групи. Наявність зубів впливає в тому числі на захист ротової порожнини. Якби у загиблого були хоча б передні зуби, струмінь води не проник би у ротову порожнину. Струмінь води витиснув зуба потерпілого, який тримався лише коренем. Малоймовірно, що струмінь води витиснув би здорового зуба. Якби у потерпілого були здорові зуби, таких наслідків б не настало. Потерпілий ковтав свою кров та втопився у потоці власної крові. При такій травмі потерпілого необхідно було покласти на бік, щоб витікала кров. Своєчасне надання відповідної медичної допомоги запобігло б смерті потерпілого. При своєчасній, правильно наданій медичній допомозі, потерпілого можна було б врятувати. У ОСОБА_7 була тяжка ступінь алкогольної інтоксикації, у такому стані людина не веде себе повністю адекватно, сама собі не може допомогти. Спирт сприяє розширенню судин та вираженості кровотечі. Крім того, алкогольне сп`яніння уповільнює реакцію. Потерпілий вживав алкоголь в той самий день, що відображається в кількості етилового спирту в крові в розмірі 3,12% (проміле). Струмінь води з приладу «Karcher» не був спрямований в одне місце на обличчі потерпілого, не прицільний. Експерт також вважає, що смерть ОСОБА_7 стала наслідком збігу обставин.
Крім цього, винність ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні:
протоколом огляду місцевості від 28 грудня 2020 року з ілюстраціями, відповідно до якого в приміщенні чеху №2 приватного підприємства «Злагода», що в с.Шклинь, вул.Центральна, 1, Горохівського району на підлозі біля емульситатора виявлено труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який лежить на підлозі. В ході огляду було вилучено прилад для миття «Karcher» жовтого кольору (а.с.207-214);
протоколом огляду предмету від 29 грудня 2020 року з фототаблицею, згідно якого проведено огляд апарату високого тиску (міні-мийка) марки «Karcher» моделі «HD 1000 SE», який складається з пластмасового корпусу, двох коліс та ручки для транспортування; в комплекті також наявні шланги та пристрій для спрямування струменю води з вимикачем та відповідною ручкою; в комплект входять електропроводи для підключення до електромережі; на час огляду дана мийка не нова, на всій її поверхні наявні незначні подряпини та потертості експлуатаційного характеру та незначне нашарування забруднення. Також проведено огляд пари резинових чобіт, чоловічої куртки синього кольору з емблемою, де зображено напис «СВЯТКО смак класичних рецептів», чоловічих штанів синього кольору, светру темно-синього кольору та футболки чорного кольору; дані предмети одягу не нові, на всіх поверхнях наявні незначні потертості та забруднення експлуатаційного характеру (а.с. 220-222);
наявним в матеріалах провадження відеозаписом з камери відеоспостереження, що відтворений в судовому засіданні та дослідженний за участю сторін, якимзафіксовано поведінку учасників конфлікту. Так, вищезазначеним відеозаписом зафіксовано чоловіка в шапці (потерпілий ОСОБА_7 ), який ходить по приміщенні цеху та, розмахуючи руками і емоційно щось пояснюючи, підходить до іншого чоловіка (обвинувачений ОСОБА_4 ), який виконує свою роботу з використанням міні-мийки у кутку приміщення та стоїть до нього боком. Відходить від нього, потім повертається, кладе руку на плече обвинуваченого, той його відштовхує, тоді ОСОБА_7 правою рукою вдаряє ОСОБА_4 в область голови. Той розвертається, падає на стіну, піднімається, перекладаєз лівої руки в праву руку міні-мийку та спрямовує одним ударом знизу струмінь води в область голови потерпілого, від чого той розвернувся і пройшов кілька кроків. Обвинувачений кидає апарат на підлогу та ззаду охоплює рукою потерпілого за шию і проходить так кілька метрів. Згодом потерпілого підхоплює працівник цеху ( ОСОБА_9 ) та надає першу медичну допомогу;
постановою про визнання предмета речовим доказом від 01 лютого 2021 року, згідно якої апарат високого тиску (міні-мийка) марки «Karcher» моделі «HD 1000 SE», одяг ОСОБА_4 та оптичний диск з відеозаписом визнано речовим доказом і приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000387 (а.с.225);
висновком експерта №81 від 25 лютого 2021 року, відповідно до якого експертизою трупа виявлено слідуючі ушкодження: садна та рана обличчя, травматичне видалення 3-го зуба верхньої щелепи, зліва, з ушкодженням ясен; ушкодження м`яких тканин та органів ротоглотки. Смерть гр-на ОСОБА_7 наступила внаслідок механічного ушкодження м`яких тканин та органів ротоглотки (основна причина), ускладнених швидко наростаючою кровотечею, та аспірацією крові з розвитком гострої легеневої недостатності (безпосередня причина смерті), підтверджується вогнищами крововиливів та деструкції тканини ротоглотки, ушкодженням більшої частини мигдаликів, розрихленням м`яких тканин, місцями фестончастим характером їх поверхні та просякненням кров`ю, а також наявністю в легенях (гістологічно), на фоні ділянок дис та ателектазів, осередків гострої емфіземи з розривом міжальвеолярних перетинок, вогнищевого інтраальвеолярного набряку, та геморагічного просочування в просвітках бронхів, бронхіол, наявність еритроцитів, з домішками десквамованого епітелію, та ін. Ушкодження заподіяні прижиттєво, незадовго до настання смерті. Виявлені ушкодження виникли внаслідок дії сили, цілком вірогідно, створеної сконцентрованим по площі струменем води під високим тиском, під кутом до поверхні тіла, на що вказує характеристика поверхні та форми садна, перехід садна, у ділянках тканин обличчя з меншою їх щільністю, в рани, аж до їх розмозження, та підтверджується глибиною проникання у природні порожнини, не втрачаючи своєї сили. Смерть потерпілого стоїть в прямому причинному зв`язку з заподіяними ушкодженнями ротової порожнини (ротоглотки). Зважаючи на ступінь вираження трупних явищ, умови, в яких перебував труп після смерті, та приймаючи до уваги причину смерті, експерт вважає, що смерть ОСОБА_7 наступила приблизно за 12-18 годин до початку дослідження трупа. При судово-токсикологічному досліджені крові трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 3,12% (проміле), що, згідно літературних даних, відноситься до категорії тяжкої алкогольної інтоксикації, та своїм перебігом суттєво сприяло розвитку кровотечі. Після заподіяння ушкоджень, в незначний проміжок часу (хвилини), потерпілий міг виконувати активні, цілеспрямовані дії, в тому числі, чинити опір, ходити, тощо, але не міг розмовляти. Своєчасне надання медичної допомоги, проведеного в перші хвилини після травми, могли запобігти розвитку смертельного наслідку. Стосовно живої особи, виявлені на тілі трупа, тілесні ушкодження, мають прикмети тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, оскільки в момент заподіяння чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі, без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Яких-небудь судово-медичних ознак, по яких можна було б судити про те, через який час після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень наступила смерть, експертизою не виявлено (а.с.231-233);
Актом судово-медичного дослідження № 48 від 19.01.2021 р., відповідно до якого при проведенні судово-токсикологічного дослідження крові гр. ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 3.12%.
висновком судово-психіатричного експерта від 15.03.2021 року №73 комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» Волинської обласної ради, відповідно до якого у ОСОБА_4 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення чи в даний час не виявлялось і не виявляється. Він міг і може усвідомлювати свої дії/бездіяльність/ і керувати ними. У ОСОБА_4 психопатологічні розлади, типові для алкоголізму не сформовані, тому він не хворіє на хронічний алкоголізм. Застосування примусових заходів медичного характеру, а також примусового лікування він в даний час не потребує (а.с.255,256);
консультаційним висновком спеціаліста №73, згідно якого ОСОБА_4 28.12.2020 був тверезий;
наказом ПП «Злагода» від 01.06.2018 №10, згідно якого ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду охоронника з посадовим окладом згідно штатного розкладу;
наказом ПП «Злагода» від 01.12.2020 №12, згідно якого ОСОБА_4 переведено з посади охоронника на посаду прибиральника виробничих приміщень з 01 грудня 2020 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу.
Оцінюючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів є достатньою для прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення, визначеного в диспозиції ч. 2 ст. 121 КК України.
В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого настає за протиправні діяння, які були ним вчинені умисно з урахуванням положень ст. 24 КК України.
Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причинний зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.
Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України, а не за ч.1 ст.119 КК України, то слід зазначити наступне.
Як підтверджується сталою судовою практикою, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду у провадженнях № 51-6829км18, 51-649км18, 51-2941км18, постановах Верховного Суду України у справах № 5-8кс13, № 5-4кс15, № 5-25кс15, розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України, здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним способом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з об`єктивної сторони характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку (смерть потерпілого) в результаті заподіяних тілесних ушкоджень.
Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій, і непрямій формі.
Отже, при вчиненні кримінального правопорушення, який передбачений ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні кримінального правопорушення, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.
У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 28 травня 2015 року (справа № 5-25кс15). Зокрема, якщо, цілеспрямовано наносячи удар, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», в якій зазначено, що для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
За фактичними обставинами, встановленими судом, дії ОСОБА_4 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, існував прямий причинний зв`язок.Смерть настала у короткому проміжку часу після нанесення тілесних ушкоджень. Дані обставини підтверджуються висновком експерта № 81 від 25 лютого 2021 року.
Встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 (який перебуваву стані сп`яніння)внаслідок словесного конфлікту, що виник через обливання його водою, наніс удар рукою в голову обвинуваченому ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , який в цей момент стояв до потерпілого боком і працював побутовим приладом з підвищеним ступенем небезпеки - міні-мийкою марки «Karcher», спершу відштовхнув ОСОБА_7 , а потім,у відповідь на удар потерпілого, струменем води значної сили умисно наніс один удар в життєво важливий орган голову останнього, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які потягнули за собою смерть потерпілого. При цьому, ОСОБА_4 розраховував на особливу силу удару струменем води і такі можливі наслідки, від чого здоров`ю потерпілого буде спричинена тяжка шкода, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_4 діяв з невизначеним і непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого невизначеного (неконкретизованого) умислу в діях ОСОБА_4 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_4 має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг їх передбачити.
При цьому, суд бере до уваги, що нанесення обвинуваченим удару струменем води в голову потерпілого не було заздалегідь спланованим, мало ситуативний характер, у відповідь на дії потерпілого, та було зумовленесловесною перепалкою, яка виникла між обвинуваченим та потерпілим(що вбачається із показів свідка ОСОБА_9 ).Приводом словесної перепалки стало обливання потерпілого водою. Показами свідка - фельдшера ОСОБА_25 , підтверджується той факт, що потерпілий ОСОБА_7 на момент смерті був мокрим.
Зазначене вище свідчить про те, що в діях ОСОБА_4 має місце склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
За встановлених обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та його винуватість у вчиненні вказаного злочину вважає доведеною.
Версія захисту, що удар струменем води ОСОБА_4 наніс ненавмисно, внаслідок рефлекторного стискання рукою міні-мийки, спростовується дослідженим відеозаписом події, який свідчить про умисне нанесення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому у відповідь на його дії та вказує на емоційну розмову потерпілогоз обвинуваченим перед цим. Позиція захисту, що удар струменем води тривав 1,2-1,4 секунди та не мав чіткого спрямування в органи ротоглотки, тобто, не був прямим ударом,суд вважає необгрунтованою, яка не спростовує нанесення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень в життєво важливий орган - голову.
Окрім цього, показання обвинуваченого про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, нанесення удару рефлекторно, спростовуються його поведінкою під час вчинення правопорушення - його неправомірні дії відносно потерпілого продовжувались ще протягом кількох секунд після нанесення удару струменем води.
Суд вважає необґрунтованими посилання захисту на збіг факторів, внаслідок яких настала смерть потерпілого: неправильно надана медична допомога, відсутність у потерпілого зубівта вважає доведеним пред`явлене обвинувачення з наведених вище мотивів.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд відносить активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання,відсутні.
Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має постійне місце реєстрації та проживання, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, не судимий, вчинив злочин вперше, часткове відшкодування шкоди потерпілим, позицію потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання, пов`язаній з позбавлення волі, беручи до уваги ситуативний характер дій обвинуваченого та поведінку потерпілого під час події,поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, який щиро жалів з приводу смерті ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті в мінімальному розмірі, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Будь-яких підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, тобто для застосування ст.69 КК України, суд не знаходить, оскільки відсутні по справі, як зазначено у цьому законі, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведених обставин та встановлених даних, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень статті 75 КК України.
Також суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили з огляду на засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, оскільки прокурором така зміна жодним чином не обґрунтована всупереч положень ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України.
Водночас, суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання, «вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння», виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цієї обставини не було зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відтак?підстав визнавати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 «вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння» у суду не має.
Аналогічна позиція висловлювалась у постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.12.2018 р. у справі № 679/783/17.
Під час підготовчого судового засідання даного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_27 , пред`явила цивільні позови до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю потерпілого.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 заподіяв тяжке тілесне ушкодження її чоловіку ОСОБА_7 , що спричинило смерть останнього. На стадії досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з потерпілим ОСОБА_7 , з яким у них народилася дочка ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родина складається із 4-х людей: померлого ОСОБА_7 , її ОСОБА_6 , старшого сина ОСОБА_28 та неповнолітньої ОСОБА_27 . Таким чином, на утриманні ОСОБА_7 на день смерті було 2 людини вона та її неповнолітня дочка.
Скоєним ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода членам сім`ї померлого ОСОБА_7 : його дружині ОСОБА_6 та їх неповнолітній дочці ОСОБА_29 . За твердженням цивільного позивача заподіяна їм моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із втратою найближчої людини - чоловіка та батька відповідно.
ОСОБА_6 і неповнолітня дочка повсякчас відчувають душевний біль, спричинений не лише втратою близької людини, а й істотними негативними змінами в їхньому житті.
Позивач до сих пір не може прийти в себе та усвідомити факт смерті свого чоловіка. Їй невідомо, скільки ще часу потрібно на прийняття даних обставин та психологічну реабілітацію від вказаних подій. Для неї неможливо оцінити розмір моральної шкоди, яка була завдана бездумними діями ОСОБА_4 , адже жодні гроші не повернуть їй кохану людину, а дітям батька. Тому розмір моральної шкоди вона визначає у розмірі лише 1-ї гривні.
За словами ОСОБА_6 , смерть батька внаслідок необдуманих дій ОСОБА_4 спричинила для неповнолітньої дочки ОСОБА_27 глибоку моральну шкоду, яка полягає в самому факті смерті близької людини батька, якого вона дуже любила і поважала. Батько її виховував, а також матеріально утримував. Неповнолітня дочка до сих пір не може прийти в себе та усвідомити факт смерті її батька, прийняти цю обставину. Після смерті батька донька майже припинила спілкуватись з однолітками, стала замкнутою, відбувались нервові зриви, вона боляче реагує на запитання про смерть батька. Окрім цього, дитина залишилась без матеріальної підтримки батька.
Враховуючи непоправні психоемоційні травми, що були нанесені дитині, те, що вона зростатиме без батька, законний представник ОСОБА_6 просить суд стягнути з цивільного відповідача 500000,00 грн. моральної шкоди.
Крім того, відбулися порушення нормального способу життя позивачки, оскільки вона залишившись вдовою і надалі вимушена самостійно виховувати їх з померлим чоловіком дитину. В обґрунтування вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого особам, які перебували на його утриманні, ОСОБА_6 , посилаючись на положення статей 1200, 1202 Цивільного кодексу України, зазначила, що за життя померлий був офіційного працевлаштованим та отримував заробітну плату. Вона офіційно не працювала, оскільки займалась домашнім господарством, доглядом за неповнолітньою дочкою. Донька навчається в школі, їй лише 11 років, її необхідно забезпечувати матеріально, а самостійно задовольнити вказані потреби та нормальний розвиток дитини вона не може.
Відтак, вона, як дружина померлого,та дочка входять до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого (годувальника), оскільки були на його утриманні та потребують матеріальної допомоги. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь шкоду, яка була завдана смертю потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2021 року до досягнення ОСОБА_27 14 років, а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_27 шкоду у зв`язку із втратою годувальника по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2021 року і до досягнення ОСОБА_27 повноліття, а у випадку продовження нею навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років.
Під час підготовчого судового засідання даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_28 син померлого ОСОБА_7 , звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана протиправними діями ОСОБА_4 .
Зазначає, що оцінити розмір моральної шкоди неможливо, але вона повинна хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які по даний час йому доводиться переносити. Зі смертю батька змінився його звичайний спосіб життя. Його не покидає стан відчаю, страху перед майбутнім, порушився сон, він постійно думає про матір та сестру, про відповідальність за їх життя та їхній емоційний стан. Відтепер на ньому лежить обов`язок по веденню домашнього господарства. Він не може змиритись з безповоротною втратою близької та дорогої йому людини, його не покидає почуття самотності та покинутості. Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, долучені цивільними позивачами докази на обґрунтування своїх вимог, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається із свідоцтва про одруженнясерії НОМЕР_1 , з 20.12.1999 р. ОСОБА_30 до дня смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Від шлюбу в них народилася дочка - ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .
Суд погоджується з доводами позивачів, що протиправна винна поведінка ОСОБА_4 відносно чоловіка та батька дітей, зрештою смерть останнього перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданнями потерпілих, істотними негативними змінами в їх приватному і сімейному житті, які фактично є непоправними, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд погоджується з доводамипредставника позивачів, що смерть ОСОБА_7 спричинила його дружині та його дітям моральну шкоду.
З урахуванням обставин цієї справи, заподіяння дружині та дітям померлого моральної шкоди презюмується на підставі норми ч. 2 ст. 1168 ЦК України.
Суд приймає до уваги доводи цивільних позивачів, що завдана їм моральна шкода полягає у протиправній поведінці щодо члена їхньої сім`ї, у душевному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із втратою близької людини, істотних негативних змінах в їхньому житті: переживання, тривога, порушення сну, емоційна напруга, знервованість, хвилювання. Обґрунтованими є доводи ОСОБА_6 , що залишившись вдовою, вона вимушена надалі одна виховувати дитину та забезпечувати її матеріально, а неповнолітня дочка буде позбавлений батьківської любові та опіки.
Цивільніпозивачі оцінили розмір завданої моральної шкоди у сумі 1 грн. на корить ОСОБА_6 , та по 500 000 гривень кожному з дітей померлого.
Оскільки закон не містить чітких приписів щодо розміру відшкодування моральної шкоди для таких випадків, то оцінюючи розмір позовних вимог в цій частині суд враховує обставини цієї справи, а саме: характер правопорушення, глибину душевних страждань кожного потерпілого, істотність змін у житті кожного з них, водночас ступінь вини обвинуваченого, його вік, майновий стан. При визначенні розміру відшкодування суд виходить з вимог розумності і справедливості.
Суд, з огляду на непоправність для дітей наслідків заподіяної їм втрати, їх тривалість для них, глибину душевних страждань кожного потерпілого, істотність змін у житті кожного з них, дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди та вважає правильним присудити на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 грн., ОСОБА_6 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_27 - 250 000 грн. моральної шкоди , на користь ОСОБА_28 - 250 000 грн. моральної шкоди.
Щодо вимог цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 .
Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Правовий аналіз вищенаведених положень закону дозволяє дійти наступних висновків.
Загальними положеннями Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди врегульовано право на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди особами, яким така шкода була завдана, від особи за наявності вини останньої. Положеннями ст. 1200, ст.1202 ЦК України встановлено право на отримання від винної особи періодичних виплат протягом певного періоду, що здійснюються на користь осіб, які перебували на утриманні або мали за законом право на утримання від потерпілої особи, яка померла внаслідок неправомірних дій. До числа таких осіб закон зараховує, зокрема, дітей (непрацездатні в силу припису п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) та осіб, які не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення останніми чотирнадцятирічного віку.
Оскільки суд встановив, що на час смерті ОСОБА_7 його ОСОБА_31 є неповнолітньою, то відповідно до ст. 1200 ЦК України вонамає право на отримання від винної особи ОСОБА_4 відшкодування шкоди, завданою смертю її батька.
Визначаючи у відповідності до ч. 2 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування завданої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_27 шкоди, суд враховує розмір мінімальної заробітньої плати станом на січень 2021 р. відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» на 2021 р. 6 000,00 грн., оскільки розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_7 позивачем не підтверджено документально. Водночас, в матеріалах кримінального провадження наявна копія трудової книжки ОСОБА_7 , з якої вбачається, що останній на день смерті перебував у трудових відносинах з ПП «Злагода».
Таким чином, за вирахуванням від суми мінімальної заробітньої плати потерпілого частки, яка припадала на нього, його дружину розмір щомісячного відшкодування шкоди неповнолітній ОСОБА_27 становить2000 грн. 00 коп.
Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання права ОСОБА_6 на отримання відшкодування у зв`язку зі здійсненням нею догляду за їхньою з померлим неповнолітньою донькою ОСОБА_27 , суд виходить з такого.
Зі змісту п. 4 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України вбачається, що шкода відшкодовується непрацюючим особам, які здійснюють догляд за дітьми померлого до досягнення дітьми чотирнадцятирічного віку. Наявність у таких осіб працездатності чи досягнення ними певного віку значення не має.
До числа цих осіб належать, зокрема, подружжя померлого.
Отже, у таких справах доведенню підлягають такі обставини:
- перебування у шлюбі за потерпілим, який помер;
- наявність у потерпілого дітей;
- здійснення другим із подружжя, який пережив померлого, догляду за його дітьми, які не досягли чотирнадцятирічного віку;
- відсутність у другого із подружжя роботи.
Наявні у справі докази підтверджують перебування цивільного позивача у шлюбі з потерпілим, який помер та ОСОБА_32 і ОСОБА_7 щодо неповнолітньої ОСОБА_27 .Після смерті ОСОБА_7 догляд за його дочкою здійснює мати дитини, ОСОБА_6 .
Щодо відсутності у ОСОБА_6 роботи, то в позовній заяві позивач вказала, що на день смерті її чоловіка вона не працювала і здійснювала догляд за дитиною. Однак жодного доказу на підтвердження цієї обставини позивач не подала. Не надала вона доказів і щодо відсутності у неї роботи на час пред`явлення нею позову (тобто станом на 13.04.2021), та станом на дату вирішення спору.
З урахуванням принципу змагальності кримінального та цивільного судочинства, суд вважає, що позивач не довела доказами, що вона здійснюючи догляд за їхньою з потерпілим дочкою не має роботи, тобто не довела одну із умов, яка відповідно до п. 4 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України дає їй право вимагати відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 .
Отже в задоволенні позову в цій частині належить відмовити за недоведеністю обставин, на яких він ґрунтується.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 128,129, 368, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
До набрання вироком суду законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, після вступу вироку в законну силу.
Речові докази:
апарат високого тиску (міні-мийка) марки «Karcher» моделі «НD 1000 SEі», переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів при ВП № 2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області- повернути за належністю власнику ОСОБА_18 .
одяг ОСОБА_4 , переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів при ВП № 2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області повернути ОСОБА_4 .
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 30.12.2020 р. скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_27 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1 (однієї) гривні.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_27 відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 250 000 (двісті п`ятдесяттисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_28 ( АДРЕСА_3 ) відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах в інтересах неповнолітньої ОСОБА_27 , відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 в сумі 2000 грн. (дві тисячі) 00 коп. щомісячно, починаючи з 01.01.2021 до досягнення нею вісімнадцяти років, а у випадку продовження нею навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення двадцяти трьох років.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Горохівський районний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області ОСОБА_1