ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3179/21 Провадження № 1-кп/636/742/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001778, внесене 26 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Підвисоке, Оратівського району, Вінницької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не засудженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , номер обслуги 1 протитанкового взводу протитанкової батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Рядовий ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді номера обслуги 1 протитанкового взводу протитанкової батареї військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.07.2015 року, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини та без поважних причин самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресом: АДРЕСА_2 та до 05.01.2016 незаконно перебував поза межами військової частин НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд за місцем свого фактичного проживання за адресом: АДРЕСА_1 .
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем, крім строкової служби.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та погодившись з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину, вказавши, що вчинив дане діяння по сімейним та психологічним обставинам.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК ГУНП України в Полтавській області та ОСК МВС України від 18.11.2021, згідно якої обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності;
- довідки-характеристики, виданої за місцем проживання, згідно якої ОСОБА_4 характеризується позитивно, морально стійкий, відповідальний, скарг та заяв не надходило;
- військового квитка серії НОМЕР_2 ;
- обліково-послужної картки до військового квитка ОСОБА_4 ;
- довідки про участь особи у а антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України від 17.05.2021;
- посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 03.06.2016;
- посвідчення про нагородження медаллю за участь в боях «Світлодарська дуга» № 924;
- інформацію КП Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» від 21.06.2019, згідно якої ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває,
- інформацію КП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» від 01.07.2019, згідно якої ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебуває,
- довідки про склад сім`ї від 17.08.2020, згідно якої разом з ОСОБА_4 проживає його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 .
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини, вчинення злочину внаслідок тяжких особистих і сімейних обставин. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання, суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, з урахуванням відношення ОСОБА_4 до вчиненого, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, приймав безпосередню участь в зоні АТО, до кримінальної відповідальності притягується вперше та враховуючи наведені вище обставини, які на думку суду є винятковими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає необхідним при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України, призначивши йому інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді штрафу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 коп.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя