Справа №639/1634/20
Провадження №1-кп/639/124/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, а також забезпечення права на медичне забезпечення та лікування в ході розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню №0002199 від 29.12.2019 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.115 КК України.

До суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про забезпечення його права на медичне обстеження та лікування, в якому він зазначає, що є інвалідом ІІІ групи, має ряд захворювань, проте в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» будь-яка медична допомога йому не надається. Крім того, обвинувачений просив суд змінити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши обвинуваченого, його захисника ОСОБА_6 , які підтримали клопотання, прокурора, який проти задоволення клопотань заперечував, перевіривши матеріали судової справи в межах заявлених клопотань, судова колегія приходить до наступного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 09.04.2021 року.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст.115 КК України, за санкцією якого передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

Колегією суддів враховується, що на даний час є наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду. Даний ризик стороною захисту жодним чином, окрім пояснень обвинуваченого, не спростований.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що, відповідно до пред`явленого обвинувачення, злочинні дії ОСОБА_7 були направлені на позбавлення життя іншої людини, вчинені з особливою жорстокістю, за обтяжуючих покарання обставин у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються при дії запобіжного заходу, які визначені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , відомості про його особу, який є пенсіонером, має постійне місце проживання, за яким проживав до арешту разом з загиблою ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновків, що менш суворі запобіжні заходи на даний час не здатні запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а посилання обвинуваченого на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, а також те, що він є інвалідом 3 групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС та раніше не судимий, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає на даний час підстав для зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Разом з тим, судова колегія знаходить обґрунтованим клопотання обвинуваченого про забезпечення його права на медичне обстеження та лікування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Відповідно до пункту 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 року у справі «Каверзін проти України» (Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (див., наприклад, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пп. 72-74, з подальшими посиланнями). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява №3456/05, п. 78, від 4 жовтня 2005 року «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява №46468/06, п.140, від 22 грудня 2008 року, і «Євген Олексеєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseyenko v. Russia), заява №41833/04, п. 104, від 27 січня 2011 року).

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Враховуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним під час судового засідання, щодо наявних у нього захворювань та погіршення стану його здоров`я, судова колегія приходить до висновку про необхідність зобов`язання уповноважених службових осіб Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях провести повне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , 1959 року народження, із залученням лікарів -спеціалістів із орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, з урахуванням скарг на стан його здоров`я, та надати ув`язненому необхідне медичне лікування наявних захворювань.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 206, 350, 369, 372, 392 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про забезпечення його права на медичне обстеження та лікування задовольнити.

Зобов`язати керівника Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях забезпечити проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , 1959 року народження, із залученням лікарів -спеціалістів із орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, з урахуванням скарг на стан його здоров`я, та надати ув`язненому необхідне медичне лікування наявних захворювань.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за результатами розгляду обвинувального акту.

Повний текст ухвали складено 19.03.2021 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3