ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8620/20 Номер провадження 11-кп/814/685/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
законного представника особи,
стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_10
особи, стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002951 від 30.10.2020, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_11 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.02.2021 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області майора поліції ОСОБА_12 про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0002951 щодо вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст. 345 КК України та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Ухвалою суду встановлено що, 30.10.2020, близько 18:30 год., ОСОБА_11 , проходячи вздовж буд. 55 по пр. Свободи в м. Кременчуці, напроти приміщення перукарні «Монро», побачив компанію у складі потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які спілкувалися між собою. Сприймаючи спілкування вказаних осіб як загрозливі на свою адресу, ОСОБА_11 , з дістав з правої кишені своєї куртки складний ніж та спрямував його лезом в бік свідка ОСОБА_15 . Вважаючи реальність загрози життю та здоров`ю свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , з метою захисту останньої, спрямував в напрямок ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_11 , утримуючи в правій руці ніж, який попередньо витяг з правої кишені куртки, наніс ним один удар назустріч знизу до гори з права на ліво в верхню передню частину грудної клітини з лівого боку тіла ОСОБА_13 в область серця, в результаті чого спричинив останньому ножове поранення, після якого потерпілий відійшов назад та впав на асфальтне покриття тротуару, після чого, через незначний проміжок часу, помер.
В цей же день, тобто 30.10.2020, після заподіяння потерпілому ОСОБА_13 ножового поранення, яке потягло за собою настання смерті потерпілого, ОСОБА_11 почав тікати з місця вчинення вказаного кримінального правопорушення, розуміючи про його постійне переслідування ОСОБА_14 . Під час переміщення вздовж дворів житлових будинків по напрямку слідування від буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , якого переслідував ОСОБА_14 та голосного кричав щодо завдання останнім ножового поранення його товаришу, були помічені ОСОБА_16 , який, відповідно до Наказу начальника ГУНП в Полтавській області за №250 о/с від 16.06.2020, являвся діючим працівником поліції, а саме оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Полтавського районного відділення поліції Полтавського ВП, та перебував в цивільному одязі. Розуміючи наявність події вчинення тяжкого злочину та переслідування особи, яка його вчинила по «гарячих слідах», на виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_16 долучився до ОСОБА_14 в переслідуванні ОСОБА_11 з метою затримання останнього та його доставки до правоохоронного органу, представлявся працівником поліції та наказував йому зупинитися, на що той не реагував, чим не виконував законні вимоги працівника правоохоронного органу. Намагаючись втекти від переслідування, о 18:52 год., ОСОБА_11 підбіг та зупинився на вході до приміщення магазину «Маркетопт» по вул. Київській, буд.20, в м. Кременчуці. Перебуваючи на крильці входу до вказаного магазину, о 18:53 год., ОСОБА_11 , якому ОСОБА_16 повідомив, що являється діючим працівником поліції, виконує свої службові обов`язки та пред`явив в підтвердження своїх повноважень своє службове посвідчення, висловився та замахнувся сумкою з речами, яка перебувала в його лівій руці, в бік ОСОБА_16 , що, враховуючи обставини події та особу ОСОБА_11 , було сприйнято останнім як реальну загрозу його життю та здоров`ю і погрозу насильством щодо нього. В подальшому ОСОБА_11 , пройшовши до приміщення вказаного магазину, прослідував по ньому, вийшов на двір через запасний вихід та з місця події зник.
Зазначеними діянням ОСОБА_11 вчинив у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст. 345 КК України.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляду суді першої інстанції.

Зазначає, що дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ст.118 КК України як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки хтось із компанії свідків та потерпілого штовхнув ОСОБА_11 ззаду та усі вони були агресивно налаштовані до нього, що, у свою чергу, ОСОБА_11 було сприйнято як за реальну загрозу його життю та здоров`ю. Сам потерпілий ОСОБА_17 , не злякавшись ножа, який перебував у руках ОСОБА_11 , пішов на лезо ножа та зупинився, наткнувшись на нього. Також, захисник вважає, що ОСОБА_11 не вчиняв суспільно небезпечного діяння, передбачене ч.1 ст.345 КК України, оскільки під час переслідування ОСОБА_11 потерпілим ОСОБА_16 , останній не був одягнений у однострій поліцейського та не пред`являв ОСОБА_11 свого посвідчення.

Крім того, захисник вважає, що до ОСОБА_11 необґрунтовано застосовано ПЗМХ у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, оскільки ОСОБА_11 не є агресивним та може знаходитись на стаціонарному лікуванні із звичайним або посиленим наглядом.

Інші учасники кримінального провадження ухвалу суду не оскаржували.
Заслухавши доповідача, особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру в підтримку апеляційної скарги та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально процесуального законодавства, а ухвала суду про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом відповідає вимогам ст. 513 КПК України.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, у разі участі особи в судовому засіданні при розгляді справи суду належить опитувати її про обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та давати відповідну оцінку цим показанням з урахуванням інших зібраних у справі доказів.

Дотримавшись вказаних вимог Пленуму, суд першої інстанції опитав ОСОБА_11 та оцінив його показання в сукупності із наданими стороною обвинувачення доказами.

Так свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали суду що 30.10.2020 року, близько 18 години, вони разом із ОСОБА_13 йшли додому. Назустріч їм йшов ОСОБА_11 , який подумав, що вони йому щось сказали та, у зв`язку з цим дістав ніж. ОСОБА_13 зробив крок на зустріч і отримав удар у груди. ОСОБА_11 почав тікати, а ОСОБА_14 побіг за ним. ОСОБА_11 також почав переслідувати працівник поліції, який неодноразово повідомляв про це, однак ОСОБА_11 не реагував і погрожував ножем.

Ці показання свідки підтвердили під час слідчого експерименту, за наслідками якого була проведена судово-медичні експертизи, відповідно до яких, показання цих свідків не суперечать судово-медичним даним, отриманим під час проведення експертизи трупу потерпілого ОСОБА_13 .

Щодо наявності розбіжностей у показаннях свідків, наданих під час досудового розслідування та судового розгляду колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, що, у свою чергу зробив суд першої інстанції, надавши показанням свідків належну оцінку. Зазначені захисником розбіжності а саме, що свідки та загиблий ОСОБА_17 перші звернулись до ОСОБА_11 та що він вважав це нападом на себе, на правильність кваліфікації дій ОСОБА_18 не впливають, так як беручи до уваги навіть можливість такого звернення не може розцінюватись як напад на Матюху, а тому відсутні підстави для кваліфікації його дій як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони за ст.118 КК України.

Щодо доводів захисника про відсутністю діях ОСОБА_11 суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, колегія суддів зазначає, що поліцейський потерпілий ОСОБА_16 показав суду, що повідомляв Матюха що він є працівником поліції та пред`явив службове посвідчення. Цей момент зафіксовано на долучених до матеріалів кримінального провадження відеозаписах камери спостереження магазину «Маркетопт». Таким чином кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.345 КК України також знаходить своє підтвердження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування ПЗМХ не кінцева стадія кримінального провадження, оскільки у разі видужання особи, кримінальне провадження продовжується у загальному порядку, а тому усі твердження сторони захисту, наведені у апеляційній скарзі, можуть бути перевірені під час судового слідства.

Переглядаючи ухвалу суду в частині виду ПЗМХ, яке слід застосувати до ОСОБА_11 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.5 ст.94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Таким чином, суд при визначенні типу психіатричної закладу, в який необхідно помістити ОСОБА_11 , виходив з положень КК України та врахував його психічний стан та характер вчиненого ним діяння, яке потягло за собою смерть людини, що свідчить про його особливу небезпеку для суспільства.
Натомість позитивна характеристика ОСОБА_11 за місцем проживання та роботи, родинні стосунки, на які послався захисник, не можуть нівелювати факт особливої небезпеки ОСОБА_11 для суспільства.
Отже, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_11 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.02.2021 відносно ОСОБА_11 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4