КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/2380/21
Провадження №11-кп/824/3240/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

27 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року продовженоОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 22.08.2021 включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн.

Суд першої інстанції своє рішення в частині продовження строку тримання під вартою мотивував тим, що ризики та обставини, які були враховані при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та ст.178 КПК України, надають підстави вважати, що останній може переховуватися від суду, вчиняти незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. А існування, викладених у клопотанні прокурора, ризиків підтверджується тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2021 року скасувати та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме - домашній арешт, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. У разі відмови задоволення судом даного клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, просить зменшити розмір визначеного обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу акцентував увагу на тому, що існування викладених у клопотанні прокурора ризиків підтверджується тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Апелянт вказує на те, що у клопотанні про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинятиме дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення
Також захисник вказує на те, що матеріали клопотання не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 якимось чином здійснював перешкоди досудовому слідству, яке проводилось досить тривалий час, а саме - протягом півроку. Його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено а тому, на думку захисника, можна стверджувати, що подане клопотання є формальним, без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.
Сторона захисту вказує, що незважаючи на те, що при розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області розглядалося лише питання продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , а не його винуватість чи невинуватість у кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, суд першої інстанції не прийняв до уваги обмеженість вказаних стороною обвинувачення доказів, якими обґрунтовує висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.
На думку захисника, на даний час вести мову про наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) щодо ОСОБА_6 та вагомість доказів про вчинення ним кримінального правопорушення у розумінні п. 1 ст.178 КПК України не можна, а отже затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому його арешт є юридично та фактично незаконним.
Апелянт зазначає, що наведені стороною захисту обґрунтування законних підстав можливості обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, суддею прийняті не були. Суд не в повній мірі сприйняв і не взяв до уваги викладені стороною захисту підстави, якими були обґрунтовані можливості і законні підстави обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, тому що коштів на сплату застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 гривень, в родини обвинуваченого немає.
На переконання захисника, реальні й вагомі докази про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень у розпорядженні органів досудового розслідування, сторони обвинувачення (прокуратури) відсутні, а оголошена йому підозра (обвинувачення) в інкримінованому йому складі злочину є помилковою.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 є досить молодою людиною, однак має певні серйозні захворювання, раніше він не засуджений, має постійне місце проживання та реєстрації в с. Долинка Монастирищенського району Черкаської області (неподалік від м. Б.Церква), де також мешкають і перебувають на його утриманні його літні батьки-пенсіонери ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який є інвалідом 2 групи. Окрім того, в обвинуваченого ОСОБА_6 є неповнолітній син ОСОБА_11 , 2007 р.н., який також перебуває на його утриманні.
Крім цього захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має вищу освіту, по місцю мешкання та реєстрації характеризується позитивно, неофіційно працював тривалий час в СФГ «Долинка», трудовий колектив якого позитивно його характеризує та просить суд обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та ручається за належну поведінку ОСОБА_6 і за його своєчасну явку до суду.
Апелянт вказує на те, що в розпорядженні сторони обвинувачення немає даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 раніше порушував обрані щодо нього запобіжні заходи
Також захисник зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що всі потерпілі вже були допитані безпосередньо суддею під час судового розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження, витребувавши та вивчивши копію обвинувального акта, клопотання прокурора та ухвалу суду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, зважаючи на таке.
Згідно вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд копій обвинувального акту, клопотання прокурора та ухвали суду, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0002918, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України .

24 червня 2021 року в судовому засіданні судом в порядку вимог ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, що, на думку прокурора, вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. У зв`язку з чим ризики, передбачені п.1, 3, 5ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , при цьому закінчити розгляд справи до закінчення дії строків запобіжних заходів, а саме до 26.06.2021 не представляється можливим.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року продовженоОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 22.08.2021 включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики та обставини, які були враховані при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України та ст.178 КПК України, надають підстави вважати, що останній може переховуватися від суду, вчиняти незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, судом не встановлено.
Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду, та впливу на свідків, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, тобто злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З приводу іншого ризику, а саме можливого впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час у даному кримінальному провадженні свідки не допитані, а тому з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.
З приводу посилань захисника на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, то слід зазначити наступне.
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.
Наявність у обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та наявність на утриманні неповнолітнього сина та батьків пенсійного віку, на чому наголошує захисник, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_6 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Що стосується прохання, висловленого в апеляційній скарзі захисника щодо зменшення розміру визначеної судом застави, то на переконання колегії суддів і в цій частині ухвала суду є обґрунтованою з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з завданням шкоди більш ніж на 400 000 грн., тому розмір застави йому визначений у межах, передбачених ст. 182 КПК України.

Таким чином, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законною, обґрунтованою і вмотивованою, постановленою згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року - без змін.
Керуючись ст. 376, ст.ст. 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року, якою продовженоОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22.08.2021 року включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн. - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4