ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1076/21
Провадження № 1-в/210/152/21

"29" березня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
сторони кримінального провадження, які беруть участь у судовому засіданні: прокурор ОСОБА_3 , представник ДУ "КВК №80" ОСОБА_4 , засуджений ОСОБА_5
розглянувши в режимі дистанційного провадження (відеоконференції) з Державною установою "Криворізька виправна колонія № 80" у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку етапування у строк відбуття покарання з розрахунку день за два (стаття 72 КК України), -
ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_5 з вказаним вище клопотанням, в якому останній просить суд зарахувати йому в строк відбування покарання період етапування з виправної колонії Російської Федераії 23 листопада 2012 року по день вступу в законну силу вирок Печерського районного суду міста Києва - 19 березня 2013 рік, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити, зазначивши, що засуджений Верховним судом Республіки Татарстан та в подальшому етапований для відбуття покарання до України. Вирок приведено у відповідність із законодавством України Печерським районним судом міста Києва, тому вважає, що має право на перерахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період етапування до місця відбуванняпокарання та перебування в СІЗО під час приведення вироку у відповідність до законодавства України.

Прокурор заперечував з приводу заявленого клопотання та зазначив, що законних підстав для перерахунку строку попереднього ув`язнення не має.
Представник ДУ "КВК №80" покладався на розсуд суду при прийнятті рішення в порядку статті 537 КПК України.
Суд, вислухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи 49-Р-20 відносно засудженого, приходить до наступних висновків.
Засуджений просить застосувати до нього положення частини 5 статті 72 КК України, в редакції, що діяла з 21 грудня 2015 року (Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №842-УІІІ). Вважає, що оскільки після постановлення вироку він був переведений до СІЗО для приведення його вироку у відповідність із законодавством України, суд має йому перерахувати строк попереднього ув"язнання з розрахунку один день попереднього ув"язнання за два дні позбавлення волі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 вироком Верховного суду Республіки Татарстан Російської Федерації від 15 липня 2010 року, визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ та п.п. «б», «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ. На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ, остаточно призначено покарання у виді 16 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховується з часу його фактичного затримання, а саме з 05 лютого 2010 року. Зазначений вирок набрав законної сили 02 грудня 2010 року.

Постановою Верховного суду Республіки Татарстан Російської Федерації від 14 травня 2012 року, ОСОБА_5 на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року European Treaty Series/112, переданий для подальшого відбування покарання до України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.

Відповідно до п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2013 року вирок Верховного суду Республіки Татарстан Російської Федерації від 15 липня 2010 року приведено у відповідність із законодавством України.

Визначено вважати ОСОБА_5 засудженим: - за ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі; - за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно вважати ОСОБА_5 засудженим до 15 років позбавлення волі. Термін відбування покарання ОСОБА_5 вважати з моменту затримання, тобто з 05.02.2010 року.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з урахуванням положень ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі) зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_5 , призначеного вироком Верховного суду Республіки Татарстан Російської Федерації від 15 липня 2010 року, строк попереднього ув`язнення з 05 лютого 2010 року по 02 грудня 2010 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Доводи засудженого, щодо зарахування строку попереднього ув`язнення за час етапування останнього та перебування слідчих ізоляторах, суд вважає безпідставними і тому не вбачає підстав для задоволення клопотання з наступних мотивів.

Частиною 5 статті 72 КК України, в редакції, що діяла з 21 грудня 2015 року (Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №842-УІІІ) передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а у разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, - також передбачено переведення строку попереднього ув`язнення у строк позбавлення волі за вищезазначеним співвідношенням та переведення визначеного строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного ч. 1 ст.72 КК України.

Суд зазначає, що 21 червня 2017 року набув чинності Закон України №2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) викладеного у пунктах 102-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17-к:

"102. Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

104. Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

105. Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

106. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Судовим розглядом встановлено, що в особовій справі засудженого міститься реєстрації його руху між установами виконання покарань, відповідно до якої ОСОБА_5 прибув 20.02.2013 року до Київського слідчого ізолятора УДПтС в м. Києві.

Громадянин України ОСОБА_5 етапований при продовженні відбування покарання на території України, не утримувався під вартою в межах іншого кримінальних провадженнях, до нього не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, та й, відповідно, попереднє ув"язнення.

Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області за клопотання ОСОБА_5 застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-V111) та зарахував останньому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 лютого 2010 року по 02 грудня 2010 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд додатково роз`яснює ОСОБА_5 , що Печерським районним судом міста Києва 19 березня 2013 року постановлено ухвалу, якою приведено вирок Верховного суду Республіки Татарстан Російської Федерації від 15 липня 2010 року у відповідність із законодавством України. Жодного вироку відносно ОСОБА_5 Печерським районним судом міста Києва ухвалено не було, тому вказане твердження ОСОБА_5 є хибним.

У зв`язку із наведеним, не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто, термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання, а так само і період слідування з однієї установи виконання покарань до іншої.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 прибув до Київського слідчого ізолятора УДПтС в м. Києві після набрання вироку законної сили у зв"язку з етапуванням для продовження відбування покарання на території України, щодо нього не застосовувалися заходи попереднього ув"язнання, підстави для задоволення клопотання відсутні.
На підставі та керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку етапування у строк відбуття покарання з розрахунку день за два (72 КК України) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, особою, що перебуває під вартою у той же строк з моменту її отримання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 30 березня 2021 року об 08.год.55 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1