ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/2255/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/358/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.348 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого на вирок Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2020 стосовно ОСОБА_9 -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зюзелка Поллевського району Свердловської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, одруженого, пенсіонера, з професійно-технічною освітою, зареєстрований відповідно до посвідки на постійне проживання та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджено за ст. 348 КК України до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі із позбавленням права займатися діяльністю, пов?язаною із дозволом на носіння та зберігання вогнепальної зброї строком на 3 (три) роки.
Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов та вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 15.05.2018, близько 21год. 45хв. до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області по телефону надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , відбувається сварка між батьком та матір`ю заявниці ОСОБА_10 . На місце події старшим інспектором черговим чергової частини Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області було направлено патрульний наряд поліції до складу якого входив інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 1 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області сержант поліції ОСОБА_12 , поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 2 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_13 та виконувач обов`язків начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_14 .
При прибутті на місце виклику, 15.05.2018, близько 23год. 20хв., вищевказані працівники поліції залишили свій службовий автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21099», д.н.з. « НОМЕР_1 », обладнаний проблисковими маяками та вказівними надписами «поліція», навпроти входу до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зустрілися із матір`ю заявниці ОСОБА_15 , яка повідомила про сімейну сварку зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим вказані працівники поліції почали вживати превентивний поліцейський захід, передбачений ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», у виді опитування ОСОБА_15 , в тому числі встановлення місця знаходження ОСОБА_9 для забезпечення його опитування, з метою забезпечення виконання завдань зі здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, а також виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію».
Близько 23год. 30хв., того ж дня, зі сторони гаражного приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вийшов ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та почав рухатись в сторону вищевказаних працівників поліції, та в цей же час, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, знаходячись на відстані від 11 до 13 метрів від потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , маючи умисел на посягання на життя у формі умисного вбивства вказаних працівників правоохоронного органу, які в цей час виконували свої службові обов`язки, достовірно знаючи, що поряд з ним перебувають працівники поліції, оскільки останні знаходилися у форменому одязі, біля службового автомобіля та виконували свої службові обов`язки з попередження та припинення правопорушення, словесно звертаючись до працівників поліції, утримуючи в обох руках, на рівні своїх грудей, мисливську гладкоствольну рушницю «ИЖ-27», 16 калібру, двоствольну, умисно та протиправно, натиснувши на спусковий гачок вказаної гладкоствольної рушниці, здійснив постріл в сторону вищевказаних працівників поліції, чим вчинив усі необхідні дії направлені на умисне протиправне заподіяння смерті вказаних працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цими працівниками поліції службових обов`язків.
Однак, внаслідок причин, що не залежали від волі ОСОБА_9 , розуміючи що він вчинив усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, свій злочинний умисел, який полягав у позбавленні життя вищевказаних працівників поліції при зазначених обставинах, ОСОБА_9 реалізувати не зміг, оскільки потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 передбачили зазначені протиправні дії ОСОБА_9 , ухилившись від пострілу з мисливської гладкоствольної рушниці в їх сторону.
Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікував його дії за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.
Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.
В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого просять вирок районного суду скасувати, вважають його незаконним у зв`язку з неповнотою судового рішення, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, винесеним з істотнім порушенням норм кримінального процесуального закону, порушенням презумпції невинуватості.
Апелянти вказують, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 348 КК України, ОСОБА_9 не вчиняв, а суд спотворив покази свідків. Також вказують, що в матеріалах кримінального провадження не достатньо доказів вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення. Просять вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_9 та повторно дослідити докази надані стороною захисту.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисників та обвинуваченого, а також їх пояснення в підтримку поданої апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, який виступив проти апеляційної скарги захисників, та просив залишити вирок суду без змін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає вирок суду законним, обґрунтованим та мотивованим, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_9 районний суд у вироку послався на показання потерпілих, свідків, письмові докази, які вказують на доведеність винуватості обвинуваченого та які досліджені були судом в повному обсязі.

Доводи сторони захисту про невірну оцінку районним судом наданих стороною обвинувачення доказів та недопустимість деяких доказів, спростовуються матеріалами кримінального провадження та змістом вироку, в якому містяться посилання на всі досліджені докази, які вказують на винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, винуватість ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами і насамперед це показання потерпілих:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що в складі екіпажу патрульної поліції Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області він близько 22 год. 15.05.2018 направився за повідомленням про сімейну сварку за адресою: АДРЕСА_1 разом з працівниками поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Прибувши на місце на службовому автомобілі ВАЗ 21099 з відповідними розпізнавальними знаками, автомобіль зупинили навпроти металевих воріт за вказаною адресою, вийшли з автомобілю, зателефонували заявниці ОСОБА_15 , яка прибула на місце події разом зі своєю сестрою ОСОБА_16 та повідомила, що її чоловік ОСОБА_9 вів себе агресивно, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння, намагався покінчити життя самогубством ввімкнувши газ в будинку. Вона також повідомила, що її чоловік є мисливцем та має 2 мисливські рушниці. ОСОБА_14 намагався відчиняти хвіртку, яка була зачинена зсередини та в цей момент на відстані 10-12 м. він почув гучні висловлювання чоловіка, обуреного зверненням дружини до поліції та прибуттям працівників поліції, який голосно висловив намір позбавити життя поліцейських, після чого потерпілий почув як пролунав постріл та позаду нього відчув шум шроту. В момент пострілу потерпілий встиг сховався за корпус автомобіля, який стояв у дворі будинку, куди потрапив через паркан. Особа, яка здійснила постріл, продовжувала голосно звертатися до поліцейських, почала шукати місце, де переховувались потерпілі від пострілів, та продовжувала висловлювати намір позбавити поліцейських життя за допомогою вогнепальної зброї, яку тримала у руках. Потерпілий ОСОБА_14 зрозумів, що його життю та життю інших осіб загрожує небезпека, оскільки у ОСОБА_9 при собі була рушниця та він міг здійснити іще постріли, оскільки рушниця мала два заряди, а на той момент здійснено було лише один постріл. Далі ОСОБА_14 покинув подвір`я та вийшов на город, де чекав прибуття інших працівників поліції. Потерпілий підтвердив, що в той момент не бачив безпосередньо обвинуваченого, але в судовому засіданні впізнає ОСОБА_9 по голосу, як особу, що здійснила постріл та погрожувала життю потерпілих;

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , згідно яких, 15.05.2018 року о 19год. 00хв. заступив в склад поліції охорони, отримав інструктаж та зброю. Близько 21год. 45хв. надійшов виклик до ВП про те, що в с.Вербівка сталася сімейна сварка. На службовий планшет прийшло автоматичне повідомлення про виклик. Близько 22год. 00хв. прибули на адресу АДРЕСА_1 . Виклик зробила дочка обвинуваченого по телефону. Потерпілий зі свого мобільного подзвонив дочці, вона сказала , що вона у м. Харкові, а на місці події знаходиться її мати. Взяв номер телефону матері заявниці. Коли приїхали на виклик за вказаною адресою, подзвонили ОСОБА_15 , щоб вона підійшла до воріт, оскільки хвіртка була зачинена. З?ясовували що сталося та чи є у обвинуваченого зброя, на що ОСОБА_15 мати заявниці повідомила, що в нього є 2 рушниці. Після цього намагалися побалакати з обвинуваченим та хотіли зайти у двір домоволодіння зі згоди дружини. ОСОБА_15 попросила його колегу відкрити хвіртку, в цей момент з гаражного помешкання вийшов обвинувачений, зробив декілька кроків у сторону потерпілих, викрикнув декілька слів нецензурною лайкою. Караченцев ОСОБА_17 попередив, що у обвинуваченого зброя, після цього всі почали розбігатися. ОСОБА_14 перестрибнув через паркан, а інші сховалися за службове авто і в цей момент пролунав вистріл. Обвинувачений почав підходити до потерпілих, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знаходилися за автомобілем, потім обвинувачений повернувся спиною, а вони почали переміщуватись в сторону церкви. Після чого на телефон потерпілого був зроблений дзвінок дочкою обвинуваченого, яка запитала що сталося, а потерпілий відповів, що її батько застосував зброю. Потерпілий стверджує, що дочка обвинуваченого сказала йому, що попереджала про зловживання обвинуваченим алкоголем та що це відбувається з 09 травня 2018 року. Після чого ОСОБА_13 подзвонив у чергову частину та повідомив про стрілянину. Потім розбудили сусідів, які помогли, щоб вийшов ОСОБА_12 .. В затриманні обвинуваченого участь не приймав. Крім того, потерпілий зазначив, що в часі орієнтувався виключно із показань на планшеті. В судовому засіданні потерпілий впізнав ОСОБА_9 по голосу, як особу, що здійснила постріл та погрожувала життю потерпілих;

- показами потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які (кожен окремо)пояснили, що 15.05.2018 року о 19год. 00хв. заступили в склад поліції охорони, отримали інструктаж та зброю і підтвердили факт прибуття до помешкання обвинуваченого за викликом його дочки та підтвердили обставини, за яких обвинувачений із рушниці здійснив постріл, погрожуючи потерпілим вбивством, яких він сприймав саме як працівників поліції. Потерпілі підтвердили, що разом з іншими переховувалась від можливого повторного пострілу, після чого потерпілий ОСОБА_13 повідомив відділ поліції про подію злочину. В судовому засіданні потерпілі також впізнали ОСОБА_9 по голосу, як особу, що здійснила постріл та погрожувала життю потерпілих;

Наведені вище показання потерпілих крім того, що узгоджуються між собою підтверджуються і рештою доказів досліджених у судовому засіданні.

Так, з показань свідка ОСОБА_18 , вбачається, що він мешкає по сусідству зі ОСОБА_9 . Щодо подій 15.05.2018 підтвердив, що в цей день близько 23год. 30хв. він приїхав додому, поставив автомобіль та вийшовши за двір де побачив сусіда ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та стурбовано йому сказав, що його переслідують. На таку заяву свідок запропонував обвинуваченому припинити переховуватись. В цей момент під`їхали працівники поліції, які затримали ОСОБА_9 та на подвір`ї домоволодіння, що належить свідку ОСОБА_18 , виявили та вилучили сейф з мисливським обладнанням, який належить обвинуваченому.

Крім того, даними протоколу огляду місця події від 16.05.2018 року вбачається, що оглянута ділянка місцевості, яка розташована поблизу буд. АДРЕСА_1 . В результаті огляду виявлено та вилучено 3 листки з гілки дерева з пошкодженнями у вигляді розривів та зафіксовано на залізобетонному стовпі відкол матеріалу, від дії куль бойового припасу до мисливської рушниці, що підтверджено протоколом слідчої дії та фототаблицями і схемою місцевості до нього.

Даними протоколу огляду місця події від 16.05.2018 року встановлено, що оглянута ділянка місцевості біля двору та домоволодіння сусіда ОСОБА_9 ОСОБА_18 під час проведення якого виявлено та вилучено металевий сейф з рушницею «Олень» № 138 Ж, 1958 року випуску, набої 16 калібру РС-16 у кількості 8 штук, ніж, приладдя до рушниці, простирадло, які належать ОСОБА_9 , а також 3 набої 16 калібру, які перебували біля ОСОБА_9 під час проведення огляду місцевості, що підтверджено протоколом слідчої дії та фототаблицями до нього.

Даними протоколу додаткового огляду місця події від 16.05.2018 року вбачається, що біля будинку по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено «пиж», тобто складова частина мисливського патрона, яка під час пострілу разом із вражаючою частиною такого патрона під діями порохових газів виштовхується із ствола рушниці в напрямку пострілу, що підтверджено протоколом додаткового огляду місця події та фототаблицями до нього.

Поряд з цим, належність гладкоствольної рушниці «ИЖ», 16 калібру, двоствольної № НОМЕР_2 , з якої здійснено постріл підтверджено довідкою Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області та копією дозволу на зберігання та носіння мисливської зброї № НОМЕР_3 від 8 лютого 1996 року, які досліджена в судовому засіданні. Дозвіл дає право на носіння і зберігання також рушниці Олень, 32 калібру двоствольної № НОМЕР_4 .

Згідно висновку судової судово-балістичної експертизи № 335 від 23.06.2018 з фототаблицями до нього встановлено, що вилучений при огляді місця події від 16.05.2018 пиж є елементом спорядження мисливського патрона 16 калібру, призначеним для стрільби з гладкоствольних рушниць відповідного калібру (яким є мисливська гладкоствольна рушниця «ИЖ 27» 16 калібру, та пошкодження які були виявлені на листяній масі дерева, ймовірно виникли у результаті дії множинних метальних снарядів розміром від 3,75 до 4.0 мм, що використовуються в якості елементів спорядження мисливських патронів для гладкоствольної зброї і носять вогнепальний характер їх утворення.

Даними висновком судово-балістичної експертизи № 389 від 24.07.2018 підтверджено, що пошкодження листвяної маси та стовпа електромереж утворилося ймовірно у результаті попадання множинних метальних снарядів при пострілі з гладкоствольної рушниці 16 калібру, можливо в спосіб та при обставинах вказаних в ході слідчих експериментів за участю всіх потерпілих, а положення зброї в момент пострілу було спрямовано більш ймовірно у напрямок потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Зазначений висновок підтверджує спрямованість умислу на вбивство потерпілих, оскільки на переконання суду, невипадковий постріл з такого виду зброї з незначної відстані в напрямку людини з іншим наміром, відмінним від наміру вбити, може здійснити тільки неосудна особа, або особа, що не може з об?єктивних причин розуміти наслідки таких дій та достатньо критично ставитись до своїх вчинків і в повній мірі керувати своєю поведінкою;

Висновком судово-балістичної експертизи № 343 від 05.07.2018 встановлено, що вилучені при огляді місця події 16.05.2018 року 11 патронів вітчизняного та іноземного виробництва є боєприпасами мисливськими патронами 16 калібру, промислового спорядження, призначеними для стрільби із гладкоствольної зброї відповідного калібру, які придатні для стрільби; з яких 3 (три) патрони білого кольору з маркуванням на гільзах «ТАХО БУРАН» з полімерними пижами, тотожними з тим, який було вилучено в при проведенні огляду подвір`я ОСОБА_9 і вилучені біля ОСОБА_9 під час його затримання, що виключає сумніви щодо здійснення пострілу саме із рушниці 16 калібру патроном, що належить обвинуваченому і такий висновок суд вважає одним із об`єктивних доказів вчинення пострілу саме обвинуваченим;

Висновком судової експертизи з дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 13014 від 16.07.2018 встановлено, що на поверхні трикотажу футболки та брюк ОСОБА_9 є окиснювачі та нітрити, які можуть бути продуктами згорання пороху.

Як вбачається з названих висновків експертів всі вони зроблені на підставі наданих на дослідження об`єктів, які вилучені, як в ході огляду місця події, інших слідчих дій. Всі висновки зроблені на підставі ретельно досліджених матеріалів та зразків, які направлені на дослідження. Всі зразки ретельним образом оглянуті, всі маючі значення для розгляду справи питання перед експертами були поставлені, на всі питання є відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисників обвинуваченого про відсутність вчинення ОСОБА_9 замаху на вбивство працівників правоохоронних органів та те, що пострілу останній не здійснював.

Показання обвинуваченого в цій частині суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки такі його показання є нелогічними, такими, що спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Злочинні дії ОСОБА_9 судом обґрунтовано визнані такими, що є небезпечними для життя потерпілих працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків і спростовують його пояснення про відсутність умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні докази у кримінальному провадженні на предмет їх допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України як замах на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Доводи захисників обвинуваченого щодо існування сумнівів відносно показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є безпідставними, оскільки районний суд у вироку з достатньою повнотою дав оцінку цим показам, пославшись на їх послідовність та визнав їх такими, які в сукупності з іншими доказами доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Суд відхиляє доводи захисників обвинуваченого щодо нібито існуючих неточностей та розбіжностей у показаннях цих осіб, адже ці свідчення є послідовними та логічними. Обґрунтованих підстав для сумніву в правдивості показань цих осіб судами першої та апеляційної інстанції не встановлено, не наведено таких і в апеляційній скарзі захисників обвинуваченого.

Апеляційний суд визнає безпідставними посилання захисників обвинуваченого на неврахування районним судом показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки районний суд мотивував своє рішення в цій частині, ні стороною захисту, ні обвинуваченим не надано апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок районного суду в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до його незгоди з висновками районного суду щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку, але при цьому обвинувачений та його захисники не наводять переконливих доводів, які б зобов`язували апеляційний суд або давали можливість повторно дослідити докази по справі, з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 404КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вимоги щодо скасування вироку, ініціюючи клопотання про повторне дослідження доказів з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту відображення у вироку досліджених судом доказів, захисники та обвинувачений, всупереч положенням ч. 3 ст. 404 КПК України, не навели суду переконливих доказів відносно того в чому полягала неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду.

В частині незгоди апелянтів з рішенням суду який відмовився призначати повторну експертизу то колегія суддів вважає це рішення правильним і аргументованим з огляду на те, що відповідний експерт надав всі пояснення безпосередньо у суді.

Разом з цим, захисники обвинуваченого, посилаючись на неповне відображення показань свідків у вироку, не надали апеляційному суду доказів на підтвердження цих обставин, а саме не зазначили який саме свідок, в якому саме засіданні районного суду давав відповідні показання, які не знайшли свого відображення у вироку, та які б спростовували висновок районного суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що захисники обвинуваченого не заперечували того факту, що відображені у вироку показання допитаних судом свідків, дійсно надавалися свідками, але посилалися при цьому лише на те, що вони не в повній мірі відповідають повному змісту показань, які були надані свідками.

Однак, апеляційний суд зазначає, що незгода обвинуваченого та його захисників зі способом формулювання судом показань свідків у вироку, не свідчить про невідповідність зазначених у вироку доказів фактичним обставинам, які були встановлені судом, оскільки зміст показань свідків та аналіз наведених у вироку письмових доказів, в своїй сукупності сформульовані судом логічно, послідовно та в повній мірі вказує на те, що суд з достатньою повнотою дослідив докази, надав їм належну оцінку та зробив правильний висновок про доведеність наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За таких умов, враховуючи відсутність належного обґрунтування стороною захисту клопотання щодо повторного дослідження доказів по справі та відповідного доведення своїх доводів, апеляційний суд констатує, що вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК України, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Отже, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Так, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише у визначених законом випадках, якими є: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) у разі існування обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також ч. 3 ст. 404 КПК України передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскаржуваному вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положенням зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

За наведених вище обставин, доводи захисників обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку сторони захисту, судом першої інстанції дана невірна оцінка, з урахуванням відсутності обґрунтованого належним чином клопотання про повторне дослідження доказів, апеляційний суд визнає декларативними та безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував відсутність обставин, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на обліку в органі пробації не знаходиться, пенсіонер, одружений, громадянин іншої держави, але в установленому законом порядку отримав право постійного проживання на території України.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, як за своїм видом, так і розміром є справедливим та підстав для зміни або скасування вироку в цій частині відсутні, оскільки, з урахуванням обставин, наведених у вироку, з урахуванням позиції обвинуваченого до вчиненого, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисників обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасуванню вироку суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, вирок суду залишається без змін, а апеляційна скарга захисників без задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407-409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2020 відносно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді