справа № 208/3075/21
№ провадження 1-кп/208/418/21
УХВАЛА
Іменем України

14 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні на стадії підготовчого судового засідання кримінальне провадження № 0000071 від 04.02.2021 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -
встановив:
Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007) охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів, для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.
Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття права на землю, зокрема, придбання права на землю громадянами та юридичними особами, що здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Статтею 125 Земельного кодексу України проголошено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції від 19.06.2003, самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» - охоронні зони магістральних теплових мереж встановлюються уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів у вигляді території, що віддалена на певну відстань по обидва боки від крайніх елементів конструкції теплових мереж та по периметру наземних споруд на визначеній відстані.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» - розмір охоронних зон магістральних теплових мереж визначається паралельними прямими по обидва боки від крайніх елементів трубопроводів та навколо інших об`єктів магістральної тепломережі на відстані від 3,0 до 5,0 метра.
Відповідно до «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» (затверджених наказом № 71 від 14.02.2007р. Міністерства палива та енергетики України, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 5.03.2007р. за № 197/13464) п. 6.3.7. яким передбачено, що у місцях прокладання трубопроводів теплових мереж забороняється спорудження будівель, розміщення автозаправних станцій, гаражів, ринків, стоянок, складання, насадження дерев і багаторічних кущів у мережах охоронних зон на віддалі менш ніж 3 метри від проекції на поверхню землі краю будівельних конструкцій теплової мережі підземної канальної прокладки та повітряної прокладки або від проекції на землю краю трубопроводів теплових мереж безканальної прокладки.
Встановлено, що протягом 2017 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки на землях в охоронних зонах магістральних теплових мереж, розташованої в районі АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, протягом 2017 року, ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам ст. 116-126 Земельного кодексу України, ст. 1-3, 1, 18, 23, 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», з порушенням «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» (затверджених наказом № 71 від 14.02.2007 р. Міністерства палива та енергетики України, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 5.03.2007 р. за № 197/13464), не маючи, та достовірно знаючи про відсутність рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також за відсутності вчинення правочину щодо вказаної земельної ділянки, з порушенням меж охоронної зони магістрального трубопроводу опалення надземного прокладання, умисно самовільно зайняв, тобто фактично заволодів і використовував у 2017 році в особистих інтересах земельну ділянку, яка належить Кам`янській об`єднаній територіальній громаді, орієнтованої площі 0,0075 га. в районі будинку АДРЕСА_2 , розташованої в охоронній зоні магістральних теплових мереж, на відстані 1.2 метри від магістрального трубопроводу опалення надземного прокладання, розташованого в районі будинку АДРЕСА_2 .
За викладених вище обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному зайнятті земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах.
У підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності, провину у його вчиненні визнає повністю.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав за можливе закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд, вислухавши обвинуваченого, прокурора, впевнившись у добровільності позиції обвинуваченого та усвідомленні ним наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до наступних висновків.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. На підставі ст. 44 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом здійснюється виключно судом.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах, тобто у діях, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 197-1 КК України, протягом 2017 року, таким чином, на теперішній час сплинув строк притягнення його до кримінальної відповідальності. Також, ОСОБА_4 роз`яснено суть обвинувачення та підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру. У судовому засіданні обвинуваченим висловлена згода на закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Враховуючи викладене, керуючись ст. 284, 285, 286, 314 КПК України, суд -
постановив:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в межах кримінального провадження № 0000071 від 04.02.2021 року у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000071 від 04.02.2021 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1