МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/8403/19
Провадження № 1-кс/945/47/21
УХВАЛА

30 червня 2021 року м. Миколаїв
Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 під час розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 08.11.2019 про відмову у визнанні потерпілим укримінальному провадженні № 0001909 від 30.08.2019 за ч. 2 ст. 375 КК України, -
встановив:
10.09.2020 до Миколаївського районного суду Миколаївської області з Миколаївського апеляційного суду у порядку, визначеному ст. 34 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 08.11.2019 про відмову у визнанні потерпілим укримінальному провадженні № 0001909 від 30.08.2019 за ч. 2 ст. 375 КК України.

Вказане провадження №487/8403/19 перебувало у провадженні слідчого судді ОСОБА_6 .

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області №109 від 02.06.2021 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку відповідно до Засідання Вищої Ради Правосуддя №40 від 01.06.2021, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №487/8403/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021 судова справа №487/8403/19 розподілена слідчому судді ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 16 червня 2021 року ОСОБА_3 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_4 .
У судовому засіданні 30 червня 2021 року, під час розгляду заявленого відводу, ОСОБА_3 підтримав заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_4 та пояснив, що заяву про відвід він обґрунтовує п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, оскільки слідчий суддя ОСОБА_4 відхиляє його доводи та не бере їх до уваги. Крім цього, ОСОБА_3 вказує на те, що представнику захисту не надають доступу до справи і судом з цього приводу не вжито жодних заходів; також слідчим суддею ОСОБА_4 не враховано та не прийнято до уваги низку рішень, які є важливими та необхідними, а тому ОСОБА_3 вважає, що оскільки і ТУ ДБР, і суд апеляційної інстанції, який ОСОБА_3 визнав винуватим, а також суд до якого ОСОБА_3 звернувся із скаргою знаходяться у місті Миколаєві, що викликає в нього певні сумніви.
ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 .
Слідчий суддя ОСОБА_4 правом надання пояснень не скористався.
Розглянувши заяву про відвід, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Крім того, згідно з приписами ст. 76 КПК України не допускається повторна участь судді, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Отже, кримінальним процесуальним законом визначений вичерпний перелік підстав для відводу судді. Зокрема, серед таких підстав, є також така підстава, як наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, на яку, як на підставу для відводу, посилається ОСОБА_3 .
Розглядаючи заяву про відвід з підстав, визначених пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України слід враховувати, що до "інших обставин", які викликають сумнів у неупередженості судді, можливо віднести такі, як: 1) суддя є дальнім родичем, або близькою людиною для слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача або членів їх сімей; 2) у результатах судового розгляду зацікавлені близькі родичі судді або члени його родини; 3) суддя перебуває в дружніх або неприязних стосунках з кимось із учасників кримінального провадження; 4) суддя перебуває в матеріальній, службовій або іншій залежності від когось із учасників кримінального провадження; 5) суддя публічно, усно або письмово, у тому числі в засобах масової інформації, наперед висловив свою думку щодо винуватості або невинуватості обвинуваченого, або з інших питань ще не закінченого відповідним судовим рішенням кримінального провадження.
Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст. ст. 126, 129).
Обґрунтовуючи заяву про відвід судді, заявник посилається на наявність обставин, які на його думку викликають сумнів у неупередженості судді під час здійснення кримінального провадження, зокрема, заявник не погоджується з діями судді з питань здійснення правосуддя (пов`язаних з розглядом справи).
Так, поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».
Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».
Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б, виходячи з розумної оцінки ситуації, якимось чином вплинути на хід цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи щодо певної особи чи питання (п. 2.4).
Вказані вимоги слідчим суддею ОСОБА_4 порушені не були, а отже, жодних доказів на підтвердження того, що слідчий суддя ОСОБА_4 , розглядаючи скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, є упередженим, у судовому засіданні не встановлено.
Стосовно прийняття суддею того чи іншого судового рішення під час кримінального провадження, то така процесуальна дія не може свідчити про наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, навіть в разі коли сторона (сторони) не вдоволена прийнятим рішенням.
Незгода ОСОБА_3 з процесуальними рішеннями слідчого судді ОСОБА_4 не є підставою для його відводу, передбаченою ст. 75 КПК України, а відтак доводи заявника про відвід судді є необґрунтованими.
Доводи заявника щодо розташування ТУ ДБР, апеляційного суду і суду, в провадженні якого знаходиться його скарга, в межах Миколаївської області та можливої упередженості слідчого судді ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні; жодних доказів суду не представлено.
Інших підстав, які б свідчили про упередженість судді під час розгляду кримінального провадження, заявник у заяві про відвід не навів та відповідних доказів не представив.
Оскільки при розгляді заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_4 не встановлено обставин, визначених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, на які посилається ОСОБА_3 , підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 Кримінального процесуального кодексу України, суддя -
постановив:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 під час розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 08.11.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001909 від 30.08.2019 за ч. 2 ст. 375 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

30.06.2021