Справа № 391/66/17
Номер провадження 1-кп/383/30/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області матеріали кримінального провадження №0000090 від 04.04.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долинська Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 03.04.2014 року, близько 15 год. 30 хв., точніше часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у ОСОБА_6 , який перебував на земельній ділянці АДРЕСА_3 , в ході сварки з жителем с. Інженерівка ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел спрямований на умисне заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, одразу після того як виник умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, ОСОБА_6 , разом зі своїм батьком ОСОБА_8 , стоячи навпроти останнього, на ґрунтовому покритті, схопили ОСОБА_4 руками за верхній одяг, в ділянці грудної клітини та наступаючими рухами вперед звалили ОСОБА_4 з ніг, в результаті чого, останній впав на грунтове покриття на спину. Далі ОСОБА_8 сів ОСОБА_4 на праве стегно та тримав руками за верхній одяг, а ОСОБА_6 в свою чергу, сів останньому на ліве стегно, після чого схопив ОСОБА_4 за ліву руку та знаходячись у положенні сидячи на колінах, на лівому стегні останнього, перегнув (переломив) її через своє праве стегно у ліктьовому суглобі, внутрішньою частиною догори, чим заподіяв ОСОБА_4 тілесне ушкодження. Від дії ОСОБА_6 на ліву руку ОСОБА_4 , останній відчув різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки, чим заподіяв ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки, яке згідно висновку експерта №524 від 29 травня 2014 року відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
11 березня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття справи.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 після роз`яснення йому суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, наслідків задоволення його клопотання, підтримав заяву про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та надав свою згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав у зв`язку із закінченням строків давності, вказав, що не визнає своєї вини у інкримінованому злочині, який не вчиняв, наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі, не з`являвся в підготовче судове засідання з причин хворобливого стану та в зв`язку з карантинними обмеженнями пов`язаними з COVID-19. Також додав, що в цілому не заперечує, що мало місце вказане діяння, але він до нього не причетний, при цьому правильність кваліфікації інкримінованого йому кримінального правопорушення він не заперечує.
Потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення заяви, оскільки обвинувачений не визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ухилявся від суду, а тому неможливо до нього застосувати строк давності та суд має також перевірити обставини скоєння кримінального правопорушення призначивши справу до судового розгляду.
Прокурор вважає, що заява обвинуваченого про застосування строків давності підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 286 КПК України суд негайно має розглянути таку заяву та задовольнити її у разі настання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності закривши провадження у справі.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши надані сторонами докази у обгрунтування позицій, суд вважає, що вказана заява обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а кримінальне провадження відносно нього - закриттю з підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Згідно вимог п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 03.04.2014 року.

Згідно ст. 73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього увязнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Отже, визначений ст. 49 КК України п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності закінчився 03 квітня 2019 року, при цьому ОСОБА_6 не заперечував проти застосування до нього звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні наполягав на першочерговому розгляді його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що він розуміє як суть обвинувачення, так і підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених в тому числі частиною 2 статті 284 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 згаданої статті закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Згідно ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч.3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Водночас, частиною 5 статті 74 КК України передбачено можливість за вироком суду звільнення особи від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Отже, із аналізу вищевказаних положень Закону вбачається, що звільнення від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у звязку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.

Таким чином, заперечення сторони потерпілого проти закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінально відповідальності через закінчення строку давності, адже на їх думку таке можливе лише після встановлення в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення вироком суду, яким і підлягає вирішенню питання про звільнення від кримінально відповідальності, суд відхиляє, оскільки така позиція суперечить вищевказаним нормам матеріального права (ст. 49, ч.5 ст.74 КК України) та процесуального права (ч.ч. 1, 8 ст. 285, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288 КПК України).

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених Законом випадках за умови роз`яснення судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності, права заперечувати проти кримінального провадження не є підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення (висновок ВСУ від 17.09.2019 року справа 202-3148-16-к).

Підстав для не застосування строку давності у даному кримінальному провадженні, визначених ч. 5 ст. 49 КК України судом не встановлено, як і не встановлено підстав для зупинення чи переривання строків давності.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заяви, з огляду на те, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_6 є нетяжким злочином, та з моменту скоєння злочину минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що заява обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак заяву слід задовольнити і звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України.
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 березня 2013 року № 1- кс 13, від 19 березня 2015 року № 5-1кс 15, постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року № 659/234/16-к.
Крім того, до обвинувального акту додано цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 з урахуванням уточнень про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100000 грн. та моральної шкоди в сумі 80000 грн.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ч. 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, цивільний позов суд розглядає по суті у випадках, передбачених ч.1 ст.129 КПК України.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної школи у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, у зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки цивільний позов вирішується судом згідно зі ст.129 КПК України у випадку постановлення вироку чи хвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а тому вказаний цивільний позов який був пред`явлений в даному кримінальному провадженні, підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з чим суд роз`яснює цивільному позивачу його право на пред`явлення цивільного позову до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.
Стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався.
Документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речовий доказ - медична карта Компаніївської центральної районної лікарні Кіровоградської області амбулаторного хворого № 512 на ім`я ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.100 КПК України підлягає залишенню потерпілому ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 314, 369-372, 376, 395 КПК України, ст.49 КК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 04.04.2014 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України закрити.
Речовий доказ медичну карту Компаніївської центральної районної лікарні Кіровоградської області амбулаторного хворого №512 на ім`я ОСОБА_4 залишити потерпілому ОСОБА_4 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу його право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1