Справа № 368/521/21
Провадження № 1-в/368/81/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням виконувача обов`язків Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсунці Комінтерновського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - засудженого:
- 22 травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року набрав законної сили 30.01.2020 року, -
- який з 24.05.2019 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та з 24.06.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.06.2021 на адресу Кагарлицького районного суду Київськорї області надійшло кримінальне провадження за поданням виконувача обов`язків Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсунці Комінтерновського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - засудженого:
- 22 травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року набрав законної сили 30.01.2020 року, -
- який з 24.05.2019 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та з 24.06.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
В поданні:
- адміністрація державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

10.06.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , присвоєно справа № 368/521/21, провадження № 1 в/368/81/21.
14.06.2021 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої:
1. Відкрито провадження у справі.
2. Судове засідання по справі № 368/521/21, провадження № 1 в/368/81/21, за поданням виконувача обов`язків Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсунці Комінтерновського району Одеської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 22 травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року набрав законної сили 30.01.2020 року, -
- який з 24.05.2019 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та з 24.06.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, -
- призначено до слухання на 12 год. 00 хв. 24.06.2021 року, та прийнято процесуальне рішенння щодо проведення судового засідання дистанційно, - в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
3. Державну установу ВК 115 зобов`язано забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 24.06.2021 року о 12 годині 00 хвилин.
4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
5. Зобов`язано Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 16 год. 00 хв. 24.06.2021 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
6. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
24.06.2021 року в слуханні кримінального провадження оголошено перерву до 17 год. 30 хв. 13.07.2021 року в зв`язку з наданням установі виконання покарань терміну для уточнення подання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5
07.07.2021 року від установи виконання покарань на адресу Кагарлицького районного суду надійшло доповнення та виправлення до подання про умовно дострокове звільнення засудженого, в якому зазначено наступне:
- засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель до засудження АДРЕСА_1 , до засудження працював старшим екіпажу в ГО «Федерал», з середньо-спеціальною освітою, українець, громадянин України, не одружений.

По даній справі засуджено «22» травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 286 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Початок строку покарання: 22" травня 2019 року.

Кінець строку покарання: 22 травня 2023 року.

1/2 строку покарання: 22 травня 2021 року.

Рух засудженого, в державну установу «Кагарлицька виправна колонія (115)» прибув із :

- ДУ« Одеський СІЗО» де утримувався з 24.05.2019 року, заохочень та дисциплінарних стягнень не має, до праці не залучався, характеризується посередньо;

- 26.08.2019 року переведений в ДУ «Ізмаїльський СІЗО» на підставі Наказу 162/АГ від 21.08.2019 року, за період перебування має 2 дисциплінарних стягнення, заохочень не має (1. 06.09.2019 р. «Попередження» зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.; 2. 18.10.2019 р. «Догана» зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.). до праці не залучався, характеризується негативно.

- 25.10.2019 року вибув в розпорядження ДУ «Одеський СІЗО» по ухвалі Одеського апеляційного суду від 30.09.2019 р. За період перебування заохочень та дисциплінарних стягнень не має, до праці не залучався, характеризується негативно;

- 15.11.2019 року повернення до ДУ «Ізмаїльський СІЗО». заохочень та дисциплінарних стягнень не має, до праці не залучався, характеризується негативно;

- 16.12.2019 р. доставлений до ДУ «Одеський СІЗО» на вимогу суду для розгляду в апеляційному провадженні. За період перебування в установі має 2 дисциплінарних стягнення, заохочень не має (1. 05.02.2020 р. «Попередження» зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.; 2. 14.04.2020 р. «Догана» не виконання законних вимог адміністрації - погашено 15.10.2020 р.), до праці не залучався, характеризується негативно.

В ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» прибув 24.06.2020 р. на підставі Наряду МЮ України Адміністрації ДКВС України № 14- 1650/Нш від 27.02.2020 р„ з 20.10.2020 р. по теперішній час працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи». До праці відносився добре. Задану роботу виконує добросовісно. На даний час характеризується позитивно. За час перебування в установі має 2 заохочення за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, дисциплінарних стягнень не допускає

В даний час засуджений поводить себе правильно, з адміністрацією колонії - коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє, вину визнав, довів своє виправлення та заслуговує на застосування ст. 81 КК України.

13.07.2021 року розгляд справи відкладено на 13 год. 00 хв. 20.07.2021 року в зв`язку з неможливістю проведення дистанційного, в режимі відеоконференції судового засідання з ДУ «Кагарлицька ВК (№115)», - відсутністю тенічної змоги провести таке засідання у у станови виконання покарань (за телефонним повідомленням відповідальної установи виконання покарань).

В судовому засіданні, яке відбулося 20.07.2021 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні, та в уточненому поданні.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.
Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
Окрім того, суд зазначає, що представник установи виконання покарань в судовому засіданні виявив поверхневі знання щодо обставин справи, а саме, - щодо обставин відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , так як обмежився лише загальними фразами, що також дає підставу для суду критично відноситися до позиції представника установи виконання покарань.
В судове засідання, яке відбулося 20.07.2021 року, представник спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання спостережної комісії, в якій комісія просить суд слухати кримінальне провадження без участі її представника, щодо вирішення питання по суті, - покладається на розсуд суду.
Відповідно, судом проведено судове засідання по даному кримінальному провадженні без участі представника спостережної комісії, так як він повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, надіслав на адресу суду письмове клопотання проо слухзання справи без його участі, окрім цього, - проти цього не заперечували інші учасники судового провадження (представник установи виконання покарань, засуджений, прокурор), окрім цього, - неявка представника спостережної комісії в справи даної категорії (при його належному повідомленні) не є перешкодою для слухання справи по суті.
В судовому засіданні, яке відбулося 20.07.2021 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання, не згоден з дисциплінарними стягненнями, які ніби то (з його слів) були накладені на нього в період перебування в Одеському та Ізмаїльському СІЗО, - так як з його слів фактів, викладених в постановах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, - не було. Категорично наполягає на тому, що його поведінка свідчить про ту обставину, що він заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Що стосується потерпілого, то станом на даний час ним особисто не відшкодовано потерпілому шкоду, заподіяну злочином, відшкодовується шкода потерпілому лише з його заробітної плати.
Під час короткострокового відбуття з установи виконання покарань ним була здійснена спроба поспілкуватися з потерпілим, але він не брав телефон.
Також зазначив, що ним не відшкодовано судові витрати по кримінальній справі, так як не має змоги вдшкодувати такі кошти, адже перебуває в установі виконання покарань.
Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Так, суд вважає, що засуджений з самого початку відбування покарань зарекомендував себе з негативної сторони, за що мав дисциплінарні стягнення, в добровільному порядку в умовах СІЗО не залучався з огляду на небеження засудженого працювати.
Що ж стосується невизнання ним фактів неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності, то така позиція засудженого повністю спростовується матеріалами справи, які були досліджені в судовому засіданні, та копія яких (з особової справи засудженого) приєднана до матеріалів даного кримінального провадження.
Вищевказану поведінку засудженого суд розцінює лише як просту, нічим не обгрунтовану лінію захисту від негативних чинників, які створив сам же засуджений, та які мають різко негативний вплив на вирішення питання щодо застосування до засудженого пільги, яа передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від ризначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно, як вбачається з позиції засудженого, він, на длумку суду, - намагається створити лише юридичні умови застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України.
Також суд обгрунтовує свою критичну позицію щодо позиції засудженого іншими обставинами справи та нормами права, які будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 20.07.2021 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував щодо подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , обгрунтовував свою позицію тими обставинами, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та поведінки засудженог, засуджений під час відбування покарання не мав поведінки, яка б характеризувала його з позитивної сторони, - так, засуджений за час відбування покарання мав 4 (чотири) стягнення, і, хоча вони погашені в установленому Законом порядку, - все ж вони свідчать про негативну поведінку засудженого під час відбування ним покарання.
Що ж стосується отримання засудженим заохочень, то прокурор в судовому засіданні наголосив на тій обставині, що заохочення були отримані засудженим лише перед настанням пільги, що не може свідчити про позитивну поведінку засудженого на протязі всього терміну відбування покарання, а тому, на думку прокурора, засуджений ОСОБА_5 на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Суд в даному випадку позитивно відноситься до позиції прокурора, так як вважає, що позиція прокурора грунтується на положеннях КК України, КВК України в розрізі мети покарання, порядку відбування покарання, та підстав для застосування заохочень до засуджених, а тому така позиція прокурора судом сприймається такою, яка повинна братися до уваги при прийнятті законного, обгрунтованого, справедливого для всих учасників кримінального провадження рішення.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, які підтримали подання, установи виконання покарань, заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Корсунці Комінтерновського району Одеської області, громадянин України, неодруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - засуджений:
- 22 травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року набрав законної сили 30.01.2020 року, -
- який утримувався під вартою в ДУ «Одеський СІЗО» з 24.05.2019 року.

26.08.2019 року переведений з ДУ «Одеський СІЗО» в ДУ «Ізмаїльський СІЗО» на підставі Наказу 162/АГ від 21.08.2019 року, за період перебування мав 2 дисциплінарних стягнення, заохочень не мав (1. 06.09.2019 р. «Попередження», - зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.; 2. 18.10.2019 р. «Догана» зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.). до праці не залучався, характеризувався негативно.

- 25.10.2019 року вибув в розпорядження ДУ «Одеський СІЗО» по ухвалі Одеського апеляційного суду від 30.09.2019 р. За період перебування заохочень та дисциплінарних стягнень не мав, до праці не залучався, характеризувався негативно;

- 15.11.2019 року переведений до ДУ «Ізмаїльський СІЗО», заохочень та дисциплінарних стягнень не мав, до праці не залучався, характеризувався негативно;

- 16.12.2019 р. доставлений до ДУ «Одеський СІЗО» на вимогу суду для розгляду в апеляційному провадженні. За період перебування в установі мав 2 дисциплінарних стягнення, заохочень не мав (1. 05.02.2020 р. «Попередження» зберігання заборонених предметів - погашено 15.10.2020 р.; 2. 14.04.2020 р. «Догана» не виконання законних вимог адміністрації - погашено 15.10.2020 р.), до праці не залучався, характеризувався негативно.

В ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» прибув 24.06.2020 р. на підставі Наряду МЮ України Адміністрації ДКВС України № 14- 1650/Нш від 27.02.2020 р., та, відповідно, - з 24.06.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «22» травня 2019 року.
Кінець строку покарання: «22» травня 2023 року.
1/2 строку покарання: «22» травня 2021 року.

Станом на 22.07.2021 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 1 (один) рік 302 (триста два) дні.

Проте, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, з самого початку відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав негативну поведінку, свідомо, цілеспрямовано прушував вимоги, які ставляться до засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений під час його перебування в ДУ «Одеський СІЗО», ДУ «Ізмаїльський СІЗО» неодноразово допускав порушення правил відбування покарань, - зберігав заборонені предмети, не виконував законні розпорядження вимог адміністрації, за що мав 4 (чотирі) дисциплінарних стягнення у виді попереджень та доган, - від начальників СІЗО.
Те, що засуджений ОСОБА_5 оспорює факти вчинення ним порушень умов відбування покарань, за що мав дисциплінарні стягнення, судом розцінюється лише як лінія захисту засудженого ОСОБА_5 , як його намагання будь яким чином домогтися застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
Така позиція засудженого ОСОБА_5 грунтується лише на його усних запереченнях, причому, така позиція засудженого спростовується належними та допустимими доказами, які були досліджені під час слухання даного кримінального провадження, та копії яких долучені до матеріалів справи.
Суд наголошує на тій обставині, що навіть під час притягнення засудженого ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності засуджений відмовлявся підписувати будь які документи, відмовлявся від надання пояснень по факту вилучення у нього заборонених предметів, по факту відмови ним виконувати законні розпорядження працівників установ (СІЗО), що, на думку суду, - лише свідчить про усталену протиправну поведінку засудженого, який, на думку суду, - навіть після його засудження не почав виявляти ознаки виховання та перевиховання.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що засудженим ОСОБА_5 в судовому порядку отримані ним дисциплінарні стягнення не оскаржувалися, хоча про їх існування він знав до подання до суду подання установи про його умовно дострокове звільнення.
Суд звертає увагу, що з самого початку відбування покарання засуджений ОСОБА_5 почав вчиняти злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, - чим порушував ст. 133 КВК України, - так як зберігання заборонених предметів є злісним порушенням в розумінні ст. 133 КВК України.
Вищевказані дії засудженого ОСОБА_5 свідчать, на думку суду про ту обставину що поведінка засудженого ОСОБА_5 в будь якому випадку не є прикладом для поведінки для інших засуджених.
Окрім того, по прибуттю в ДУ Кагарлицька ВК № 115, засуджений ОСОБА_5 почав отримувати заохочення не на протязі всього часу відбування покарання, а лише в період, який передував настанню для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Що стосується отримання засудженим ОСОБА_5 трьох заохочень, а саме, - 05.01.2021 та 01.04.2021 року, 01.07.2021 року, то суд не вважає сам факт отримання таких заохочень як підставу для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає.
Також суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що заохочення засудженим ОСОБА_5 почали отримуватися лише в період, який передбачає застосування до нього пільги, - умовно дострокового звільнення, - а саме, - з 05.01.2021 року, хоча покарання засуджений ОСОБА_5 почав відбувати ще з 22 травня 2019 року, тобто, - засуджений почав отримувати заохочення по сплину півтора року з моменту відбуваненя покарання, а до того отримував лише стягнення, причому, - стягнення не запрості порушення встановленого порядку відбування покарань, - а злісні порушення, які перелічені в положеннях ст. 133 КВК України.
Відповідно, за півтора року відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав ні одного заохочення, мав лише чотири дисциплінарних стягнення за вчинення злісних порушень порядкеу відбування покарання, а по настанню пільги, - по відбуттю 1/2 частини покарання засуджений ОСОБА_5 отримує три заохочення, причому, - в максимально можливі мінімальні терміни, які повинні існувати між заохоченнями, - 3 місяці, що, на думку суду, - вказує на зацікавленість установи в умовно достроковому звільненні даного засудження, можливо, на думку суду, - з причини звільнення «незручного» засудженого, який спричиняє певні незручності для адміністрації установи виконання покарань своєю негативною поведінкою в установі відбування покарань.
Дана обставина викликає обгрунтований сумнів у об`єктивності та неупередженості установи виконання покарань до особи засудженого, що, звісно, - негативно впливає на вирішення подання установи.
Далі, суд зазначає, що засуджений ОСОБА_5 отримав два заохочення до подачі подання установи про умовно дострокове звільнення засудженого, а третє заохочення отримав вже під час слухання даного кримінального провадження, що, на думку суду, - ще раз підтверджує той фактЮ, що засуджений ОСОБА_5 може ммати позитивну поведінку, проте, на протязі більшого часу відбування покарання він мав різко негативну поведінку, - що виключає на даній стадії відбування ним покарання застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно, в даному випадку суд між отриманими заохоченнями та направленням подання до суду вбачає лише один зв`язок, логічний висновок, - намагання засудженого, який під час відбування покарання не довів своє виправлення та перевиховання, - звільнитися в будь якому випадку з установи виконання покарань до відбуття терміну позбавлення волі, який було призначено за вироком суду, - чого суд в даному випадку допустити не може, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, якою відмовити в задоволенні подання установи.

Окрім того, суд зазначає, що в діях ОСОБА_5 вбачається не помилкове, одноразове отримання стягнень, а вбачається системність отримання стягнень в умовах СІЗО, що вказує на його різко негативну характеристику на більшості строку відбування покарання, крім цього станом на час слухання даного кримінального провадження кількість стягнень (хоча вони і погашені в установленому Законом порядку) переважає над кількістю заохочень, що не може характеризувати поведінку засудженого, як позитивну.

Відповідно, період відбування засудженим ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі в умовах СІЗО суд оцінює різко негативно, тобто, засуджений в даний період мав поведінку, яка апріорі категорично виключає застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.
Що ж стосується відбування покарання в умовах ДУ «Кагарлицька ВК №115», то суд зазначає, що за даний час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав три заохочення, - за добросовісне відношення до праці, за дотримання правил трудового розпорядку, за дотримання вимог безпеки праці, проте, - ні одного заохочення за зразкову поведінку.
Окрім цього, суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що заохочення ОСОБА_5 почав отримувати в період, який передував застосуванню до нього пільги у виді умовно дострокового звільнення, що не може свідчити достеменно про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.
Так, з 24.05.2019 року (з моменту затримання згідно вироку суду, - на виконання вироку суду), по 24.06.2020 року (дату прибуття в ДУ «Кагарлицька ВК (№115)», - що становить 1 (один) рік 1 місяць засуджений отримав 4 (чотири) стягнення.
З 24.06.2020 року ( з моменту прибуття в установу виконання покарань) до 05.01.2021 року (отримання першого заохочення), що становить близько пів року, - засуджений ОСОБА_5 не отримував ні одного заохочення.
Отже, засуджений ОСОБА_5 на протязі півтора року з моменту відбування покарання не мав ні одного заохочення, а мав лише стягнення, а по настанню формально юридичної підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання, - почав отримувати заохочення, причому, термін, на протязі якого він отримує заохочення, становить лише 9 місяців, що суттєво нижче за період в півтора року, на протязі яких засуджений ОСОБА_5 отримував стягнення, відповідно, проаналізувавши період відбування засудженим основного покарання у виді позбавлення волі, суд констатує той факт, що засуджений на протязі тривалого періоду, який майже вдвічі перевищує період позитивноїх поведінки, - мав різко негативну поведінку, що не дає змоги засмтосувати до такого засудженого умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Так, дійсно, в останній, короткий проміжок часу, що передував настанню пільги у виді умовно - дострокового звільнення, засуджений почав змінювати свою поведінку під час відбування покарання в кращу сторону, - в сторону правослухняності, що має прояв у недопущенні порушень режиму тримання в установі виконання покарань, отримання трьох заохочень за сумлінне ставлення до праці, - проте, з огляду на загальну поведінку засудженого та норми КВК України, поведінку засудженого ОСОБА_5 , суд не розцінює як підставу для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - а як обов`язок засудженого, який покладений на нього положеннями КВК України, та галузевими нгормами права, які регулюють порядок відбування покарання засудженими.
Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що між кількістю стягнень, які отримав засуджений ОСОБА_5 , - 4 (чотири), та кількістю заохочень, - 3 (три), - вбачається перевага нгегативних чинників (стягнень) над позитивними чинниками (заохочення), що, звісно, на думку суду, - це не може тягнути за собою оцінку поведінки засудженого, як таку, яка є позитивною в розумінні КВК України та КПК України.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен довести, не допускаючи порушень умов відбування покарання у виді позбавлення волі, та, відповідно, - маючи кількість заохочень, які б свідчили про системність їх отримання, та, відповідно, - значно переважали над кількістю отриманих стягнень.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 змінилася в кращу сторону лише в зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення волі людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
стягнення:

1. 06.09.1029 р. Зберігання заборонених предметів Попередження Нач. СІЗО
(погашено 15.10.2020 р.)

2. 18.10.2019 р. Зберігання заборонених предметів Догана Нач. СІЗО
(погашено 15.10.2020 р.)

3. 05.02.2020 р. Зберігання заборонених предметів Догана Нач. СІЗО
(погашено 15.10.2020 р.)

4. 14.04.2020 р. Невиконання законних вимог Догана Нач. СІЗО
адміністрації. (погашено 15.10.2020 р.)

Суд звертає увагу на ту обставину, що порушення у виді зберігання заборонених предметів відносяться до злісних порушень встановленого порядку відбування покарання на підставі ст. 13 КВК України
заохочення:

1. 05.01.2021 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

2. 01.04.2021 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

3. 01.07.2021 р. За виконання покладених обов`язків та Подяка Нач. ВК
за дотримання правил трудового розпо
рядку і вимог безпеки праці.

Суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 почав відбувати покарання ще з 22.05.2019 року, та, - з початку відбування покарання, на протязі півтора року не мав жодного заохочення, - лише чотири дисциплінарних стягнення, а заохочення почав отримувати лише перед настанням пільги.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 в останній період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений починає ставати на шлях виправлення, проте, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 20.07.2021 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_10 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - наявні в поведінці засудженого ОСОБА_10 , так як засуджений має 5 (п`ять) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що, - не маючи ні одного заохочення за зразкову поведінку, - має діюче дисциплінарне стягнення за порушення умов відбування покарання.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 20.07.2021 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за переважний період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що під час відбування покарання засуджений має негативну поведінку, адже не мав заохочень за зразкову поведінку взагалі, - має заохочення лише за сумлінне відношення до праці, напроти, - мав чотири стягнення за порушення умов відбування покарання, що дає суду підстави прийти до висновку, що засуджений ОСОБА_5 ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання.

Що стосується відношення до праці, наявності заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявності чи відсутності стягнень, то суд зазначає, що, дійсно, засуджений ОСОБА_5 в останній період відбування покарання добросовісно відноситься до праці, в зв`язку з чим має 3 (три) заохочення за добросовісне відношення до праці, проте, поруч з цим, - станом на час розгляду подання установи виконання покарань засуджений ОСОБА_5 мав чотири стягнення за порушення умов відбування покарання, причому, - такі стягнення згідно положень КВК України, - відносяться до злісних порушень, які характеризуються підвищеною небезпекою.

Так, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань.

Також суд наголошує на тій обставині, що заохочення засудженим отримані не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі, тобто, - не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, засуджений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, але подальшого процесу розкаювання та щирого каяття в даному випадку не має мсісце, адже засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні, навіть, - хоча б частково, а, перебуваючи у короткочасному від`їзді з місця позбавлення волі, - не здійснив реальних, дієвих заходів до налагодження відносин з потерпілим, відшкодування йому шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (як матеріальну, так і моральну), - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановленихї Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони, яка була нею висловлена в судовому засіданні, та яка міститься в мотивувальній частині вироків, якими засуджено осіб до позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання ОСОБА_11 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженого ОСОБА_5 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Додатково суд зазначає, - щодо стягнень.
Так, засуджений ОСОБА_5 мав 4 (чотри) стягнення за порушення порядку відбування покарання, хоча вони і на даний час погашені в установленому Законом порядку.

Вищевказані дисциплінарні стягнення на засудженого ОСОБА_5 накладено за вчинення дисциплінарного проступку, - зберігання заборонених предметів, що є злісним порушенням умов відбування покарання.

Що ж до наявності трьох заохочень у засудженого ОСОБА_5 , то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання трьох заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу засуджений ОСОБА_5 мав чотири стягнення за порушення правил відбування покарання, причому, - кількість отриманих стягнень переважає над кількістю заохочень, - тобто, - в діях засудженого вбачються обставини, які характеризхують особу засудженого ОСОБА_5 більше з негативної, ніж з позитивної сторони.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці, ( і то напротязі нетривалого часу, який передував настанню пільги), інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні, чи хоча б її частини.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині добросовісного відношення до праці, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, обставин його вчинення, його наслідків, наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:
- так, згідно резолютивної частини вироку суду ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 306 днів (майже повних два роки), а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував в добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином, мав негативну поведінку під час відбування покарання, - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину, буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання та не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання;
- згідно резолютивної частини вищевказаного вироку потерпіла сторона наголошувала на тій обставині, що з часу скоєння злочину, та по час винесення вироку ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду, заподіяну злочином, - навіть частково.

Така позиція потерпілої сторони обумовлена повним невідшкодуванням ОСОБА_5 в добровільному порядку шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, чолого в діях засудженого ОСОБА_5 не вбачається.

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 306 днів), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння), поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- засуджений за час відбування покарання мав 4 (чотири) стягнення, які згідно положень ч. 1 ст. 131 КВК України відносяться до злісних порушень правил відбування покарань, що свідчить про той факт, що засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте, зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - позитивно відноситься до позиції прокурора щодо того, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання виконувача обов`язків Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсунці Комінтерновського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - засудженого:
- 22 травня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року набрав законної сили 30.01.2020 року, -
- який з 24.05.2019 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та з 24.06.2020 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1