Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7214/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання: - ОСОБА_2 ;
прокурора - ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002165 від 29.04.2019 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України,
із участю в судовому розгляді:

за участі обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 ,

В С Т А Н О В И В:

В проваджені Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року за вказаними матеріалами кримінального провадження було призначено підготовче судове засідання.
17 червня 2020 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 392 КК України, мотивуючи тим, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального провадження. Зауважив, що ОСОБА_10 протягом майже трьох років перебував в місцях позбавлення волі, та з метою ухилення від можливого покарання, передбаченого ст.. 392 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі може переховуватись від суду, що в свою чергу унеможливить подальший розгляд справи та призведе до невиправданої тяганини (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Разом з тим, ОСОБА_10 стійких соціальних зв`язків з рідними та близькими родичами шляхом телефонних дзвінків або листування не підтримує, що в свою чергу свідчить про наявність ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, на даний час у кримінальному провадженні не допитані свідки, потерпілі, експерти, що дає реальні підстави вважати, що наявний ризик можливого незаконного впливу на свідків, потерпілих, експерта у цьому ж кримінальному провадженні ( п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Разом з тим, засуджений ОСОБА_10 вже притягався до кримінальної відповідальності, а тому обізнаний у способах та методах судового слідства та як наслідок може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, відповідно до інформації з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_10 за час перебування в установі 12 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про його фактичне небажання стати на шлях виправлення та як наслідок, може свідчити про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Окрім того, ОСОБА_10 до цього вчинив умисні злочини та знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про наявний ризик того, що підозрюваний і надалі може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України). Також необхідно прийняти до уваги, що ОСОБА_10 вину в інкримінованому йому злочину не визнає, що може свідчити про його бажання уникнути від відповідальності ( п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Як наслідок, заявлені в клопотанні ризики реально існують та оскільки не вважається можливим запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, просить застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб.
Потерпілий ОСОБА_4 просив клопотання прокурора задовольнити та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_5 просив клопотання прокурора задовольнити та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_8 щодо задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 заперечив. Вказав, що зазначені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються. Посилання прокурора на нестійкі соціальні зв`язки повністю спростовуються тим фактом, що ОСОБА_10 офіційно не одружений, але проживав в громадянському шлюбі з ОСОБА_15 та має двох неповнолітніх синів. Крім цього, згідно довідки Коропської селищної ради Чернігівської області обвинувачений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому також проживає його мати ОСОБА_16 , 1970 року народження, і по місцю проживання характеризується позитивно. ОСОБА_10 не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у обвинуваченого не має ні бажання, ні необхідності, ні можливості скоювати нові злочини. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Просив відмовити в обранні запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_10 підримав позицію свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки на його думку у сторони обвинувачення упереджене ставлення до нього, бо до жодного з інших обвинувачених не ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підтримали позицію захисника ОСОБА_8 та просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 при вирішенні клопотання прокурора підтримали думку захисників.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Статтею ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.331 КПК України «Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого».
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України, а саме: у вчиненні дій, що дезорганізують роботу установи виконання покарань.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.
Судом встановлено, що підставою для застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні.
Наведені ризики хоча й існують, але з огляду на те, обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання, хвору матір, має цивільну дружину, дітей, яких він повинен матеріально забезпечувати, тому суд вважає недоцільним застосовувати тримання під вартою відносно останнього і приходить до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В ході проведення судового засідання суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту здатний у повній мірі забезпечити дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків на даній стадії кримінального провадження.
Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України).
При обранні ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом враховані обставини, в т.ч. особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, відсутність намірів ухилятися від слідства та суду.
Крім того, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу, зокрема, - у виді цілодобового домашнього арешту.
Беручи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченому ОСОБА_10 цілодобового домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів без застосуванням засобу електронного контролю, тобто до 11 квітня 2021 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати:
- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;
- не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/чи роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими або іншими учасниками даного кримінального провадження.
Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 7 діб з часу її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 12 лютого 2021 року о 12.00 годині в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Головуючий: ОСОБА_1