Номер провадження: 11-кп/813/211/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, від 14 грудня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0002544, внесеному до ЄРДР 11.11.2016 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002544, внесеному до ЄРДР 11.11.2016 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Підставами для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив:

-зі змісту обвинувального акту вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення у співучасті з лікарями акушером-гінекологом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому останні не є підозрюваними чи обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, обвинувачення їм не висунуте;

- в порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002544 від 11.11.2016р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, містить посилання на докази, якими слідчий обґрунтовує виклад фактичних обставин обвинувачення, зокрема, посилання на висновок судово-почеркознавчої експертизи №209-П від 17.06.2016р., висновок судово-почеркознавчої експертизи №380-П від 29.09.2016р., висновок судової технічної експертизи документа №352-П від 08.09.2016р., показання осіб, допитаних в якості свідків та інші докази, перелік та зміст яких не є викладеним та вичерпним. Означене ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті фактично розкриває зміст і сутність означеного доказу обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2,4 ст.291 КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням суду є неприпустимим.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На зазначену ухвалу прокурор Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною.

Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а суд першої інстанції вийшов за межі наданої йому компетенції, пов`язаної із вирішенням питання про повернення обвинувального акту, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_7 в повному обсязі та просила ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

Обвинувачена та захисник в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора були повідомлені належним чином, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталися.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення обвинуваченої та захисника про призначення судового засідання в апеляційному суді, в зв`язку з чим апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора, за відсутності обвинуваченої та захисника.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, до Суворовського районного суду м. Одеси, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002544, внесеному до ЄРДР 11.11.2016 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Єдиною підставою для прийняття такого рішення є невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України. При цьому повернення обвинувального акта прокурору не має наслідком поновлення досудового розслідування та ухвалення у зв`язку з цим слідчим чи прокурором окремих процесуальних рішень.

Згідно із частиною четвертою статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у статті 91 КПК України. Так, згідно із частиною першою цієї статті у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Частиною першою статті 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Системний аналіз вказаних положень процесуального закону дозволяє прийти до висновку про те, що на відміну від процесуальних рішень слідчого, прокурора, що оформлюються постановами, і які відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України мають бути вмотивованими, а рішення слідчого судді, відповідно до частини другої статті 110, статті 370 КПК України, до того ж і обґрунтованими, таке важливе процесуальне рішення, як обвинувальний акт відповідно до частини другої статті 291 КПК України не повинно містити ні обґрунтування, ні мотивування. Тобто, серед іншого, в обвинувальному акті лише викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини другої 2 статті 291 КПК України). Отже, будь-яких обґрунтувань, мотивування на підтвердження викладених в обвинувальному акті обставин, КПК України не передбачає.

Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене є порушенням і конвенційних гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі положень частини п`ятої статті 9 КПК України, та підтверджується судовою практикою Європейського суду з прав людини (див. пункт 87 рішенні від 06 вересня 2005 року у справі "Салов проти України" (Заява N 65518/01).

Як убачається з обвинувального акта у даному провадженні, в такому містяться посилання на висновок судово-почеркознавчої експертизи №209-П від 17.06.2016р., висновок судово-почеркознавчої експертизи №380-П від 29.09.2016р., висновок судової технічної експертизи документа №352-П від 08.09.2016р., з метою підтвердження обставин, викладених у цьому акті, та які підтверджують вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Таким чином, на думку апеляційного суду, посилання в обвинувальному акті на докази, які можуть надаватись та досліджуватись виключно під час судового розгляду не відповідає та суттєво суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

До того, апеляційний суд зазначає, що чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 вказує на співучасть інших, конкретизованих в обвинувальному акті осіб, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст. 358 КК України, та є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про причетність вказаної особи до вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо виділення в окреме провадження матеріалів відносно вказаних осіб або існування обвинувального вироку стосовно них.

Апеляційний суд наголошує, що встановлені органом досудового розслідування щодо ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, прізвище яких зазначено в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розслідуванні справи відносно цих осіб.

На думку апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченої, особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

Вказані порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в переданому до суду обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд за таким актом.

За умови встановлення таких обставин, висновок суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору є обґрунтованим та вірним, а постановлена ухвала законною. Доводи апеляційної скарги прокурора таких висновків не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

У зв`язку із цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 315, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, від 14.12.2020, якою повернутий прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 002544, внесеному до ЄРДР 11.11.2016, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4