Справа № 279/1468/20
Номер рядка звіту 227
номер провадження 1-кп/279/174/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючогосудді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Коростені кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000080 по обвинуваченню :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Березовий Груд Лугинського району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого медичним братом неврологічного відділення КНП «Коростенська центральна районна лікарня», не інваліда, не одруженого, на утриманні осіб не має, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :
31.01.2020 року о 17 годині 17 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Сіtrоеn Berlingo" державний номер НОМЕР_1 , який належить на правах індивідуальної власності ОСОБА_8 , рухався по проїзній частині вул. Сергія Кемського у м.Коростені в напрямку перехрестя з автодорогою Київ-Ковель-Ягодин не перевищуючи дозволену в межах населеного пункту швидкістю, наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, що зазначений в п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року «пішохідний перехід» - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу; пішохідні переходи призначаються дорожніми знаками 5.35.1; 5.35.2; 5.36.1; 5.36.2; 5.37.1; 5.37.2 ПДР, дорожньою розміткою 1.14.1; 1.14.2; 1.14.3 пішохідними світлофорами; за відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіччя, який розташований навпроти буд. №60 по вул.Сергія Кемського у м.Коростені та в порушення вимог п.18.1 ПДР, в якому сказано, що «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкості, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам для яких може бути створена небезпека, продовжив рух з попередньою швидкістю та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину вул. Сергія Кемського по пішохідному переходу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому скроневої та тім`яної кісток праворуч з поширенням лінії перелому на основу черепа, перелому правої виличної дуги, латеральної та медіальної кісток правої орбіти, гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, геморагічного забою лівої скроневої долі головного мозку, набряку мозку, розриву барабанних перетинок з обох сторін, відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній треті зі зміщенням, перелому правої ключиці, правобічного пневмотораксу, синців голови, тулуба та кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Порушення ОСОБА_6 , вищевказаних Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_6 , скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_6 по суті пред`явленого обвинувачення винним себе визнав повністю, розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілого, підтвердив зазначені в обвинувальному акті всі фактичні обставини злочину, зазначив, що наближаючись до пішохідного переходу знизив швидкість, але не зупинився, увімкнув покажчик лівого повороту, пішоходів не бачив. При перетині дорожньої розмітки «пішохідний перехід» відчув удар передньою лівою частиною, потім удар в переднє лобове скло. Після зіткнення автомобіль проїхав декілька метрів та зупинився. Вийшовши із автомобіля побачив, що на проїзній частині лежить чоловік, який був у свідомості, але тяжко дихав. Позов визнав частково, не заперечив проти відшкодування матеріальних збитків в розмірі 45471,67 гривень, а при визначенні розміру моральної шкоди покладається на розсуд суду, просив врахувати добровільно сплачені кошти в сумі 75100 гривень. Має намір і в подальшому відшкодувати потерпілому завдану шкоду, просив суворо не карати, не позбавляти волі та прав керування транспортними засобами, надати можливість в подальшому відшкодувати потерпілому спричинену шкоду.

Потерпілий ОСОБА_4 дав показання про те, що у зв`язку з отриманими травмами не пам`ятає подій дорожньо-транспортної пригоди. Цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.
В обґрунтування поданого позову представник потерпілого ОСОБА_5 зазначив, що потерпілий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, та й досі потребує лікування. Наслідки події, що сталася, потягли за собою значних фізичних, душевних і матеріальних затрат, та й дотепер вимагають їх подолання. Білявський став інвалідом, переніс декілька операцій, на даний час потребує подальшого лікування і дуже важко переносить всі події, так як виникли відповідні психотравмуючі фактори, негативні емоції та переживання, загострився стан його здоров`я.

Свідок ОСОБА_9 свідчив про те, що у його присутності брата ОСОБА_10 збив автомобіль на пішохідному переході в м.Коростені на вул. С.Кемського, який йшов попереду нього. На вулиці було темно однак горіли ліхтарі, дорожнє покриття мокре. Два автомобіля зупинились та надали можливість брату перейти проїзну частину, а третій, яким керував обвинувачений, збив брата. Викликав швидку, надавав брату допомогу, який отримав тяжкі тілесні ушкодження. Водій до них не підходив, ніякої допомоги не надавав.

Представник ПрАТ «СК`Універсальна» позов не визнав, просив у задоволенні вимог відмовити за його необґрунтованістю, подавши письмовий відзив на позовну заяву.

В сукупності з показаннями потерпілої сторони та свідка, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині стверджується також і наступними письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом у судовому засіданні, зокрема:

- витягом з ЄРДР зі змісту якого слідує, що відомості про вчинення злочину внесено 01.02.2020 року з правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.286 КК України; особу, яку повідомлено про підозру зазначено ОСОБА_6 ;
- повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 31.01.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 зареєстровано Коростенським ВП ГУНП в Житомирській області, місце даної дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано в протоколі огляду з схематичним планом до нього та фото таблицями;
- постановою про визнання речовими доказами та здачу їх на зберігання.

Висновком судово-медичної експертизи №99 від 24.03.2020 року згідно якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому скроневої та тім`яної кісток праворуч з поширенням лінії перелому на основу черепа, перелому правої виличної дуги, латеральної та медіальної кісток правої орбіти, гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, геморагічного забою лівої скроневої долі головного мозку, набряку мозку, розриву барабанних перетинок з обох сторін, відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній треті зі зміщенням, перелому правої ключиці, правобічного пневмотораксу, синців голови, тулуба та кінцівок.

Дані ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, вказаних в постанові, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Висновками експертів за результатами проведених по справі експертиз технічного стану транспортного засобу та механізму і обставин дорожньо-траспортної пригоди встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_6 , на момент дорожньо-транспортної пригоди був у технічно справному стані, безпосередньою причиною даної пригоди стало порушення обвинуваченим вимог п.18.1 ПДР України.

При цьому, ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , яка полягала лише в чіткому виконанні пунктів ПДР України, для виконання яких перешкод технічного характеру в матеріалах справи не вбачається.

Зауважень щодо належності та допустимості представлених стороною обвинувачення доказів від сторони захисту не надійшло.
Досліджені в ході судового слідства всі докази об`єктивно поєднуються між собою і підтверджують винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, які є допустимими, належними та достовірними, в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочинних дій, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.65 КК України враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого та дані про особу постраждалого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину, його вік, першу судимість, позитивну характеристику та часткове добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Як особа ОСОБА_6 молодого віку, працює, на спеціалізовних обліках не перебуває, за місцем проживання, навчання та роботи характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Щире каяття, жаль обвинуваченого щодо наслідків втрати працездатності потерпілим, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність та відшкодовувати заподіяні збитки, не виключають будь-яких сумнівів.
Злочин вчинений ОСОБА_6 є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді позбавлення волі. Разом з тим, зважаючи на обставини вчинення злочину, який є необережним, особу обвинуваченого, його молодий вік, позитивну характеристику, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, поведінку після вчинення злочину, який місце ДТП не залишив, свою вину у вчиненому визнав повністю та сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував потерпілому шкоду в розмірі 75100 гривень та його намір ще відшкодувати додатково останньому кошти, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, тому обравши обвинуваченому вид та розмір покарання в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування з випробуванням, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не призначається виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оскільки враховується характер та мотив дій обвинуваченого, а саме те, що його дії носили необережний характер, на момент вчинення ДТП він був тверезий, офіційно працює, суд приходить до висновку про недоцільність призначення даного покарання.
Цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно-процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють відповідальність за заподіяну майнову шкоду.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням покладається, зокрема на потерпілого.

Так, потерпілим заявлено вимогу до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 45471,67 гривень, надано фіскальні чеки, тому в цій частині позов обґрунтований, визнаний обвинуваченим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо підстав та розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди», виходячи з розміру заявлених вимог, враховуючи міркування позивача щодо того в чому саме виражається спричинена йому моральна шкода, якими саме неправомірними діями вона спричинена, міркування щодо визначення розміру шкоди та доказів на її підтвердження, бере до уваги тяжкість тілесних ушкоджень, характер та обсяг фізичних та психічних страждань позивача, характер та тривалість немайнових втрат та можливість їх відновлення, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану виходячи з конкретних обставин справи. Також, суд враховує сімейний та матеріальний стан обвинуваченого.
Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, а згідно ст.1168 ч.1 ЦК України, моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово.
Безумовно, позивач поніс душевні страждання, був порушений звичайний спосіб його життя, для відновлення якого потрібні матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін у його житті, тривале перебування на лікуванні, перенесені операції, отримання інвалідності у зв`язку із отриманими травмами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відчуває біль і дискомфорт й досі. Тому, суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілим внаслідок отриманих травм, однак вважає, що зазначений ним розмір моральної шкоди є значно завищеним. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, з огляду на можливість реального отримання відшкодування з врахуванням сімейного та матеріального стану обвинуваченого, виплачених останнім коштів потерпілому в сумі 75100 гривень в добровільному порядку, достатньою та розумною, за таких обставин, є сума відшкодування в розмірі 70000 гривень.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020.

Відповідно до приписів ст.ст. 1187, 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами Закону України «Про страхування» страхове відшкодування здійснюється страховиком. При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із положеннями ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: - для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Пунктом 26.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, і така становить: - у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Між ПрАТ «СК`Універсальна» та ОСОБА_6 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/18686456 за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля "Сіtrоеn Berlingo" д/н НОМЕР_1 .

Встановлені судом обставини переконливо свідчать про те, що в результаті ДТП, яке відбулось з вини обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_4 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, як наслідок встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» виробничого підрозділу «Коростенська дистанція сигналізації та зв`язку» та в період часу з 31.01.2020 по 02.06.2020 року не працював і недоотримав заробітну плату в сумі 51241,36 грн., що підтверджено документально.

Зважаючи на наведене, документальне підтвердження витрат на лікування потерпілого, які підтверджуються відповідними медичними документами та чеками на придбання лікарських препаратів за період лікування (реабілітації) потерпілого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «СК`Універсальна» на користь позивача витрат на лікування в сумі 51744,64 грн., не отриманої середньої заробітної плати в розмірі 51241,36 грн. та за заподіяння інвалідності в розмірі 85014 грн. (18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку: 4723х18=85014) підлягають задоволенню в повному обсязі, суд враховує, що вказана сума не виходить за межі страхового ліміту, та надані до суду чеки датовані періодом після виникнення ДТП, що було необхідне придбання таких лікарських виробів.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «СК`Універсальна» на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн., то суд задовольняє ці вимоги, оскільки стягнення саме такої суми у разі настання страхового випадку передбачено страховим договором, в порядку ст.26-1 Закону України «Про обов`язкову цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів».

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст.118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст.124 КПК України.

За правилами ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч.1 ст.124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, як слушні, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відтак враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги потерпілого в частині компенсації судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки докази на їх понесення не підтверджено належними і допустимими доказами.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: автомобіль марки "Сіtrоеn Berlingo" д/н НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_8 ..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2512 гривень 16 копійок за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 45471 гривень 67 копійок в відшкодування матеріальної шкоди та 70000 гривень в відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ПрАТ «СК`Універсальна» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування у розмірі 51744,64 грн., не отриманої середньої заробітної плати в розмірі 51241,36 грн., за заподіяння інвалідності в розмірі 85014 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн..

В іншій частині в задоволенні цивільного позову відмовити.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1