ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9642/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/259/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 15 червня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Датою закінчення дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначено 28.07.2021.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

У свої апеляційній скарзі апелянт вказує, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та відео, яке знаходиться у вільному доступі на сайті YouTube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 за назвою Бійка на проспекті Злуки, після якої помер молодий хлопець. Відео - Файний Тернопіль спростовують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке саме і були покладені в основу клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що свідок ОСОБА_15 також прямо не вказує на підозрюваного ОСОБА_7 як на особу, яка наносила удари потерпілому ОСОБА_16 . Він лише згадує, що чоловік в зеленій куртці підійшов до осіб, які билися, і почав їх розбороняти.

Вказує, що серед копій матеріалів, які долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не долучено жодного документу про проведення процедури впізнання за участі будь-кого із свідків та підозрюваного.

На думку апелянта, ризики, які перераховані в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виписані формально, не мають жодного підґрунтя зокрема, твердження про те, що в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, є не коректним, оскільки підозрюваний проживає разом із сім`єю (мати, вітчим, сестра), має позитивні характеристики від сусідів.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі Єлов проти України)

Наголошує на тому, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судом, на думку апелянта, окрім кваліфікації, слід визначити ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не будуть відповідати вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000746 від 30.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.05.2021 приблизно о 04 год. 50 хв. у ОСОБА_7 , який спільно із ОСОБА_14 та ОСОБА_11 перебували неподалік супермаркету «АТБ», на проспекті Злуки, 45 в м. Тернополі, під час конфлікту, який відбувався між ним, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 з іншої сторони, виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 30.05.2021 приблизно о 04 год. 50 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_16 декілька ударів кулаками рук в ділянку голови останнього. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді закритої краніо-спінальної травми з розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями із крововиливами у стовбур головного мозку і його шлуночкову систему, які згідно з п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень із небезпекою для життя в момент заподіяння та від яких ОСОБА_16 помер на місці події.

30.05.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

31.05.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 30.05.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 30.05.2021 та протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 30.05.2021, зі змісту яких вбачається, що останні були учасниками події, повідомили про обставини конфлікту та показали, що перед нанесенням ОСОБА_16 ударів, які спричинили його смерть, останній перебував поруч з хлопцем, який був одягнений у зелену куртку; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 30.05.2021, який показав, що він не був учасником конфлікту, проте був його свідком. Вказав, що під час бійки потерпілому заподіяли декілька ударів по обличчю, після яких останній піднявся, але через декілька секунд знепритомнів та впав, а також що після цього він більше не вставав і ударів йому більше ніхто не наносив; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_16 № НОМЕР_1 від 30.05.2021, з якого вбачається, що смерть останнього не є природною та настала внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження, а саме через закриту краніо-спінальну травму з розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями із крововиливами у стовбур головного мозку і його шлуночкову систему; заява ОСОБА_7 від 30.05.2021, в якій останній зазначив, що 30.05.2021 наніс під час конфлікту невідомому хлопцю два удари в область обличчя та ще один удар в область голови, а потім побачив, що цей хлопець лежить на землі і потребує медичної допомоги.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому слідчим суддею вірно зазначено, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Тому, враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги підозрюваного, що слідчим не доведено можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній залишив місце події, не дочекавшись працівників правоохоронних органів, та був затриманий лише внаслідок здійснення оперативно-розшукових заходів.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, крім цього, слідчий суддя зауважив на те, що ОСОБА_7 не є офіційно працевлаштованим, не має постійного джерела доходів, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, слідчим суддею відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховано підстави та обставини, передбачені 177 та 178 цього Кодексу, та те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , вчинене із застосуванням до ОСОБА_16 насильства шляхом завдання останньому ударів в область голови, не визначено альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 особистого зобов`язання або іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, в тому числі з огляду на ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Врахував слідчий суддя при обранні запобіжного заходу і стан здоров`я підозрюваного.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких підозрюваний просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 ст. 418, ст. ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді