Справа № 168/775/20
Провадження № 1-кп/168/18/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Старовижівського районного суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000050, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2017 року у цивільній справі №159/947/17 зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_4 , достеменно знаючи про вказане рішення суду, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел, діючи з прямим умислом, злісно ухилився від сплати, встановлених рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2017 року №159/947/17 коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини, з доходів аліменти не сплачував упродовж значного проміжку часу, заходів, спрямованих на погашення заборгованості по аліментах не вживав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка за період з жовтня 2019 року по 20 серпня 2020 року становить 11 788 грн., тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
ОСОБА_4 інкримінується злісне ухиляння від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, та пояснив, що поки працював на Дубечненському керамічному заводі із заробітної плати вираховувались аліменти, після звільнення не працевлаштовувася, підробляв у односельчан, збирав гриби, ягоди, однак із отриманих коштів аліментів не сплачував.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування кримінального проступку, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.
Допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів, повідомила що обвинувачений не брав участі у вихованні дитини, з жовтня 2019 року не сплачував на її користь аліменти, не наполягала на суворому покаранні, покладалася щодо міри покарання на розсуд суду.
Показання потерпілої є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що остання оговорює обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а її показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.
Крім цього, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.
Так, виконавчим листом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2017 року у цивільній справі №159/947/17, встановлено зобов`язання ОСОБА_4 сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 53-54)
Постановою державного виконавця Старовижіського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_7 від 01 червня 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 51-52)
Згідно з розрахунком заборгованості від 07 жовтня 2020 року встановлено, що загальна заборгованість по аліментах ОСОБА_4 станом на 20 серпня 2020 року становить 32 078 грн.(а.с. 71-74)
З відповіді Старовижівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_4 за період з 01 січня 2018 року по 15 жовтня 2020 року перебував на обліку як безробітний з 27 лютого 2019 року по 12 червня 2019 року (а.с. 48)
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.
Всі докази, надані стороною обвинувачення, отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
На думку суду, наведені у сукупності докази без сумніву доводять вину обвинуваченого ОСОБА_4 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить лише активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на таке.
Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному кримінальному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із визнанням своєї винуватості намагався будь-яким чином сплатити кошти встановлені рішенням суду. А тому, з огляду і на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, не працює, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді громадських робіт, однак на максимальний строк.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.
Підстав для призначення більш суворого покарання у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1