Справа № 357/9986/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження №0001981 від 19.05.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравенськ, Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.08.2019 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
18.05.2020 року, приблизно о 15 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Яблунева в с. Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області, побачив велосипед марки «ARDIS» Folding Specialist, чорного кольору з помаранчевими полосами, що належить ОСОБА_8 , який знаходився біля воріт вказаного будинку. В цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки вище вказаного велосипеда.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу до велосипеду марки «ARDIS» Folding Specialist, який знаходився біля воріт будинку АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, підійшов до велосипеда та здійснив крадіжку сівши на нього поїхав з місця вчинення злочинутаким чином незаконно, повторно, шляхом вільного доступу заволодів велосипедом марки «ARDIS» Folding Specialist, чорного кольору з помаранчевими полосами.
В подальшому, ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3042, 53 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 18 травня 2020 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, поблизу будинку АДРЕСА_1 взяв велосипед, який стояв на дорозі біля фірточки та поїхав на ньому у магазин. На полі його затримали працівники поліції, які забрали викрадений велосипед та повернули потерпілій. Зазначив, що дозволу взяти велосипед не запитав, оскільки нікого не було та бігала собака. Погодився з маркою та вартістю викраденого велосипеду, а саме 3042, 53 грн. Розумів, що вчинив неправильно, що неможна брати чуже. Зазначив, що проживає в цивільному шлюбі з дружиною, у них є спільна дитина, яка записана на дружину, також від першого шлюбу у нього є дитина. Повідомив, що працює неофіційно та утримує сім`ю. Потерпіла не має до нього претензій, так як велосипед їй повернуто. Просив суворо не карати, призначити мінімальне покарання, зазначив, що зробив для себе належні висновки.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, працює неофіційно, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, призначений штраф не сплачений, маючи незняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний корисливий злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено, оскільки суд не визнає обтяжуючою покарання зазначену в обвинувальному акті обставину як «рецидив злочинів», оскільки в даному випадку рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка врахована як кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_3 , а тому в силу ч. 4 ст. 67 КК України зазначену обтяжуючу обставину з обвинувачення необхідно виключити.

Так, зі змісту обвинувачення убачається, що ОСОБА_3 має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто утворює з попереднім повторність злочинів і виключає їх рецидив.

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив кримінальних правопорушень, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

З урахуванням вищенаведеного повторне врахування судом першої інстанції тої самої обставини як такої, що обтяжує покарання - рецидиву злочину, буде суперечити вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого умисного кримінального правопорушення проти власності, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції, а тому йому слід призначити покарання у виді арешту, в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

На думку суду, призначене покарання у виді арешту в мінімальних межах, передбачених санкцією статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинене ОСОБА_3 після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2019 року, яким його засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., штраф не сплачено, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, вирок в частині штрафу виконувати самостійно.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 місяці арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськайонного суду Київської області від 02.08.2019 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 3 місяці арешту та штраф в розмірі 850 грн, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України - виконувати самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.
Речові докази - велосипед марки «ARDIS» Folding Specialist, який повернутий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 - залишити у останньої, як у власника майна.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1