Справа № 536/1255/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000231 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

-19 жовтня 2020 року вироком Автозавосдького районного суду м.Кременчука Полтавської області за ч. 1, ч. 2 статті 185, ч. 1 ст. 70 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі статтей 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2021 року близько 16.00 години ОСОБА_4 перебував поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 , де в нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. В той же час ОСОБА_4 шляхом відкриття хвіртки паркану, що огороджує домоволодіння ОСОБА_5 , проник на територію домоволодіння, де реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає підійшов до автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , відкрив капот та вчинив таємне викрадення акумулятора марки «Hugel» 60 Ah 540 А, вартістю 323 грн. 40 коп., згідно висновку експерта № 2595 від 07 липня 2021 року.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 323, 40 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні злочину за обставин, наведених в обвинувальному акті, вказав, що дійсно 05 липня 2021 року він проходив повз домоволодіння по АДРЕСА_3 , побачив у дворі одного з домоволодінь автомобіль та зайшов до двору, територія якого була огороджена. Після цього він відкрив капот автомобіля та від`єднав акумулятор та забрав його з собою. Щиро кається у вчиненому. Не заперечував щодо обмеження обсягу дослідження доказів та фактичних обставин справи його допитом та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо його особи.

Потерпілий ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, де просить справу розглядати за його відсутності та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 185 КК України, так як обвинувачений вчинив повторно таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища.

Враховуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 усвідомлює той факт, що він скоїв встановлений судом злочин та правильно розуміє обставини справи, і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого в скоєнні встановленого судом злочину підтверджується його показаннями в судовому засіданні. Матеріали кримінального провадження ніким із учасників процесу не оспорюються. Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні злочину - таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до сховища - визнав у повному обсязі за обставин, зазначених в обвинувальному акті, інші учасники судового провадження фактичних обставин справи не оспорювали, суд, керуючись ст. 349 КПК України, вважає за наявності згоди учасників процесу за недоцільне досліджувати інші, зібрані у кримінальному провадженні докази, із тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання суд, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, а також особу винного, який має постійне місце проживання, раніше судимий, вчинив злочин у період іспитового строку, не одружений, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких матеріально не утримує, оскільки на має джерела доходу, не працює, згідно довідки КНМП «Кременчуцька центральна районна лікарня» на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується як особа, скарги на яку не надходили.

Відповідно до статті 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є рецидив кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. ст. 71, 72 КК України.

Так, вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та відповідно до вимог ч. 1 статті 70 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Отже, ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення протягом визначеного судом іспитового строку.

Частиною 3 ст. 78 КК України передбачено, що в разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із відповідними змінами) роз`яснено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК Укрїни якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із відповідними змінами) роз`яснено, що невідбутою частиною покарання за попереднім вироком слід вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК України).

За встановлених обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі чч. 1, 4 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 жовтня 2020 року.

При цьому на підставі пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України слід перевести менш суворий вид покарання у виді обмеження волі в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Разом з тим суд, зважаючи на наведені вище вимоги закону та обставини справи, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень статей 69, 75 КК України, оскільки останній вчинив нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, що унеможливлює застосування ст. 75 КК України. Крім того, під час судового розгляду не встановлено такої сукупності обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства, який за попереднім вироком суду був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе й на шлях виправлення не став.

З огляду на наведене суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру й небезпечності вчиненого діяння, відповідатиме тяжкості правопорушення і даним про особу винного, сприятиме необхідному виправленню останнього та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При призначенні вказаного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи особу обвинуваченого, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді цілодобового домашнього арешту.

Долю речового доказу суд вирішує відповідно до положень статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст.370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 72 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2020 року перерахувати в покарання у виді позбавлення волі з розрахунку, що два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі чч. 1, 4 статті 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2020 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Застосувати до ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на ОСОБА_4 на час дії запобіжного заходу наступні обов`язки:

-прибувати за викликом до суду, який здійснює провадження;

-не залишати місце проживання, а саме будинок АДРЕСА_2 без дозволу суду, цілодобово.

Речовий доказ акумулятор марки «Hugel» - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги, через Кременчуцький районний суд Полтавської області.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1