Справа № 456/3541/19
Провадження № 1-кс/456/382/2021
УХВАЛА
слідчого судді

28 квітня 2021 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 16.07.2019,

встановив:
Слідчий СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області з клопотанням, в якому просять накласти арешт на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0002, площею 14,1228 га., яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Сколівська, 14. Встановити заборону особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0002 площею 14,1228 га (крім законного землекористувача - ДК «Укроборонресурси). Встановити заборону посадовим особам Львівської обласної державної адміністрації, Стрийської міської ради Львівської області вирішувати будь-які питання про виділення земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0002 площею 14,1228 га, її поділу або передачі права користування стороннім суб`єктам господарської діяльності (крім законного землекористувача - ДК «Укроборонресурси). Встановити заборону щодо вчинення будь яких будівельних робіт, встановлення споруд (тимчасових споруд) на земельній ділянці з кадастровим номером :10:003:0002 площею 14,1228 га (крім законного землекористувача - ДП «Укроборонресурси»). В обґрунтування клопотання слідчий покликається на те, що слідчим відділенням Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000066 від 16.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки ДП «Укроборонресурси» по вул. Сколівській, 14 у м. Стрий Львівської області. Наказом Міністра оборони України №13 від 02.02.2005 «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» основними фондами» підприємству передано до статутного фонду майно, яке належало до 3205 Центральної автомобільної бази (військова частина НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 . 31.05.2005 у м. Стрий, відповідно до наказу, складений акт-прийому передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_1 до статутного фонду ДП «Укроборонресурси». Разом з будівлями та спорудами було передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 14,1228 га, обладнання з інженерними мережами та об`єктами благоустрою. ДП «Укроборонресурси» володіє на праві постійного користування земельною ділянкою загальною площею 14,1228 га на підставі Акту на право постійного користування земельною ділянкою серії №ЯЯ 184897 від 25.10.2007. У ході проведення досудового розслідування встановлено, що при перевірці дотримання вимог законодавства у сфері земельних відносин при використанні земель оборони, під час якого встановлено, що на території військового містечка № НОМЕР_2 Міністерства оборони України, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , невстановленими особами, проводиться будівництво капітальних споруд та вищевказане військове містечко огороджено парканом, доступ до нього заблоковано охороною та службовими собаками, що у свою чергу унеможливлює доступ. На підставі ухвали слідчого судді, слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області проведено огляд земельної ділянки за адресою м. Стрий, вул. Сколівська, 14, в ході чого зафіксовано наявність загороджень, обмежуючих доступ власникам ділянки, - представникам ДП «Укроборонпром». В подальшому відповідно до вимог ст. 98 КПК України земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0002 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

В судове засідання слідчий СВ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 та прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 не з`явилися, однак подали на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи у їх відсутності.

В судове засідання представник ДП «Укроборонресурси» не з`явилася, подала на адресу суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, в якій вказала, що клопотання підтримує в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу, на підставі ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексута відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

За положеннями ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути мотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя звертає увагу, що клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 16.07.2019, належним чином не обґрунтоване, належними та допустимими доказами не доведено, що земельна ділянка, відповідає критерію речового доказу, відсутні реальні обставини, що свідчать про актуальність накладення арешту і реальні ризики, коли зволікання можуть спричинити не відшкодування шкоди, заподіяної злочином, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання.

В клопотанні відсутні відомості про те, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим слідчим не наведено жодного обґрунтування, яким чином майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема земельна ділянка, може бути використано як речовий доказ у кримінальному провадженні, які завдання можуть бути виконані для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Суд звертає увагу, що у клопотанні вказано про те, що земельна ділянка належить ДП «Укроборонресурси», і відсутні жодні відомості про те, що вказана земельна ділянка вибула з їх користування або має вибути.

При цьому, сам по собі факт визнання такої земельної ділянки речовим доказом в рамках даного кримінального провадження, без належного обґрунтування в частині наявності необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а також обґрунтування наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, на думку слідчого судді, не може свідчити про обґрунтованість поданого клопотання.

Також, зміст вимог, викладених у клопотанні, який полягає: у забороні посадовим особам Львівської обласної державної адміністрації, Стрийської міської ради Львівської області вирішувати будь-які питання про виділення земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0002 площею 14,1228 га, її поділу або передачі права користування стороннім суб`єктам господарської діяльності (крім законного землекористувача - ДК «Укроборонресурси); забороні щодо вчинення будь яких будівельних робіт, встановлення споруд (тимчасових споруд) на земельній ділянці з кадастровим номером :10:003:0002 площею 14,1228 га (крім законного землекористувача - ДК «Укроборонресурси), суперечить положенням ст.170 КПК України. Крім цього, слідчому судді незрозуміло, чому саме вказаним суб`єктам слід встановити заборону, і яка існує дійсно загроза у випадку відсутності такої заборони, в матеріалах клопотання відсутні жодні відомості про те, що будь-яка особа має намір здійснити реєстрацію права власності або користування вказаною земельною ділянкою.

В свою чергу будь-які докази здійснення кримінального провадження відносно посадових осіб Стрийської міської ради Львівської області, Львівської обласної державної адміністрації, як і будь-які докази можливих протиправних дій вказаних осіб до клопотання долучено не було, та вирішення таких питань не входить до предмету розгляду в рамках поданого клопотання. Таким чином наведені в клопотанні заходи забезпечення є неспівмірними із завданнями кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування.
При цьому, слідчий суддя враховує і ту обставину, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється з 16.07.2019 року, однак будь-які відомості щодо повідомлення тієї чи іншої особи в рамках такого кримінального провадження про підозру у слідчого судді відсутні.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Враховуючи приписи ч.2 п. 5 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Окрім того, ч. 4 цієї ж статті визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Суд вважає, що вимоги слідчого щодо встановлення заборони посадовим особам Львівської обласної державної адміністрації, Стрийської міської ради Львівської області вирішувати будь-які питання про виділення земельної ділянки та встановлення заборони щодо вчинення будь яких будівельних робіт, встановлення споруд (тимчасових споруд) на земельній ділянці не свідчать про співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, в тому числі позбавлення власника майна права користуванням ним за відсутності у такого майна ознак, передбачених ст. 98 КПК України.

Таким чином, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження за ч.4 ст. 197-1 КК України, оскільки в клопотанні містяться лише формальні посилання на положення ч.1 ст.170 КПК України, однак відсутнє зазначення конкретного критерія, передбаченого ст.98 КПК України, наявність якого є обов`язковою підставою для накладення арешту на речовий доказ.

На підставі наведеного, суд відхиляє доводи клопотання щодо необхідності накладання арешту з посиланням на те, що земельна ділянка є речовим доказом, адже зазначена земельна ділянка не є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, не є грошима, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому не є речовим доказом у розумінні ч.1 ст.98 КПК України.

Подане до суду клопотання містить формальний перелік підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, крім того досудовим слідством не доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України.
Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України,

ухвалив:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 16.07.2019 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1