Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3719/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року про продовження обвинувачену ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

в с т а н о в и л а:
В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки його строк спливає, підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи та всі ризики, на які послався прокурор, не підтверджені, зокрема відсутні докази, що перебуваючи на волі, обвинувачений буде впливати на свідків та потерпілого, переховуватись від суду, а також судом досліджені майже всі докази, які свідчать про порушення права на захист обвинуваченого та відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року клопотання сторони захисту щодо зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання залишено без задоволення. Клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного під час судового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 15 травня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання процесуального прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід. Просить звільнити з-під варти в залі суду обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вважає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що прокурором було порушено право на захист, закріплене ч.2 ст.184 КПК України, який зобов`язаний був вручити клопотання про обрання запобіжного заходу за три години до початку слухання, тобто позбавлено право сторони захисту на змагальність. Посилається на те, що судом 17.03.2021 року було допитано потерпілого ОСОБА_9 , який спростував висунуте обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.296 КК України. Вказує на те, що лікар фактично сам собі надав медичну допомогу, а ОСОБА_8 громадського порядку не порушував і не зривав роботу медичного закладу. Зазначає, що судом не було взято до уваги, що подія, в причетності до якої підозрюють ОСОБА_8 сталася після 21 год. 45 хв. 05.04.2020 року, а повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено лише 16.04.2020 року. Посилається на те, що ризики, на які послався прокурор, необґрунтовані та нічим не підтверджені. Вказує, що ОСОБА_8 має психічні вади, є інвалідом другої групи з дитинства і практично не читає, а лише має навик ставити підпис та писати прізвище, ім`я та по-батькові. Зазначає, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування не було забезпечено право на захист, оскільки слідчий, знаючи про психічні вади обвинуваченого, не вжив дій по залученню захисника. Крім того, вказує, що керівництвом процесуального прокурора не проведено жодної психолого-психіатричної експертизи з метою спростування доводів ОСОБА_8 про психічне захворювання. Посилається також на те, що суд безпідставно не вирішив питання застосування альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , такого як застава та допустив порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з викладених в ній мотивів, просили задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому інший, більш м`який запобіжний захід. Захисник при цьому надала апеляційному суду документи на підтвердження того, що у ОСОБА_8 наявне житлове приміщення, в якому він може перебувати під домашнім арештом, яке надано його знайомим.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника, зазначив, що все ж існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно частини 3 даної норми, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положеннями ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ч. 5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання, зазначених вимог закону було дотримано.
Прокурором під час апеляційного провадження було конкретизовано, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також факт вчинення насильницького злочину із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень. Також, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними в інкримінованому злочині за ч.4 ст.296 КК України, та те, що судовий розгляд ще не закінчено, останній може переховуватися від суду. Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі насильницькі злочини, неодружений, безробітний, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, а тому, в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід про що в апеляційній скарзі клопоче захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , існує ризик, що останній вчинить новий злочин.
Таким чином, вбачається наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Врахуючи наведені вище в цій ухвалі обставин провадження та те, що строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України закінчується, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст. 177 КПК України, та належному виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків, та цілком обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо того, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи з дитинства, хоч і заслуговують на увагу, але на переконання колегії суддів дана обставина не може бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе запобігти ризику вчинення обвинуваченим нового злочину, враховуючи його особу та наявність судимостей за умисні тяжкі злочини, а так само і ризику переховування від суду. З цих же підстав необґрунтованими є і інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо того, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Посилання захисника на те, що на стадії до судового розслідування ОСОБА_8 , не дивлячись на його психічне захворювання, не було забезпечено правовою допомогою, повинні бути предметом розгляду суду першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження по суті, та не можуть впливати на рішення суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу.
Долучені захисником в ході апеляційного розгляду провадження документи, а саме заява ОСОБА_10 про надання згоди на проживання в його будинку ОСОБА_8 у разі зміни запобіжного заходу, копії паспорту ОСОБА_10 , довідки про місце реєстрації та копія технічного паспорту будинку не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом з ь огляду на те, що дані документи не свідчать про перебування відповідного помешкання на час розгляду справи у власності ОСОБА_10 , який за твердженням захисника погодився на надання ОСОБА_8 можливості проживати в даному приміщені у разі зміни запобіжного заходу.
З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, на думку колегії суддів, відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року про продовження обвинувачену ОСОБА_8 строку тримання під вартою без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: