Справа № 204/516/21
Провадження № 1-в/204/98/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 36 від 15 січня 2021 року, зазначено про те, що клінічна картина захворювання характеризується наявністю маячних ідей буденних відносин, збитку на адресу потерпілого та його жінки, які зберігають значущість для пацієнта, з розладами емоційно-вольової сфери: емоційною сплощеністю, неадекватністю, збіднінням та огрубінням емоційних реакцій. Залишається дратівливим, емоційно нестійким. Настрій переважно зниженим з дисфоричним відтінком. Дисимулює хворобливі переживання минулого, що викладена у медичній документації шляхом заперечення (вплив на його здоров`я за допомогою ляльки Вуду). Усвідомлення наявності психічного захворювання відсутнє. Жаль щодо скоєного не виказує. Настанов на прийом підтримуючої терапії, нагляд у психіатра в майбутньому не виказує. Вищевикладене свідчить про збереження особливої небезпеки пацієнта для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 в судовому засідання пояснив, що підтримує висновок лікарів-психіатрів. Просив заяву задовольнити.
В судовому засіданні лікуючий лікар ОСОБА_7 пояснила, що пацієнт перебуває в закладі з 12 травня 2017 року. Психічний стан пацієнта за останні шість місяців залишався без покращень. У пацієнта спостерігається афективне порушення у вигляді: спалахливості, роздратованості та нестриманості. Маячні ідеї буденних відносин, а також маячні ідеї на адресу потерпілого були актуальними для пацієнта та мали для нього значення. Пацієнт казав, що потерпілий навмисно взяв у нього в борг на 200 грн., шляхом взяття товару, та не повертав їх. Будучи у себе вдома він почув, що проходив повз його дім потерпілий та, розмовляючи зі своєю дружиною говорив, що «тільки дурні віддають борги». Пацієнт взяв велосипед та, наздогнавши потерпілого, наніс йому більше п`яти ударів шилом. Свої дії обґрунтовував тим, що він довго думав, міркував, але про ці дії він нікому не повідомив, ні своєму брату, ні своїм рідним. Сам прийняв таке паралогічне рішення, наздогнати потерпілого та нанести йому ушкодження. Психічний стан за останні півроку є стабільним, пацієнт висловлював дисимулятивні тенденції. Раніше він вважав, що постраждалі укололи в «ляльку Вуду» голки, після чого пацієнту ставало погано, це були паралогічні суперечні доводи, начебто у нього в мокроті були домішки крові, потім він став заперечувати це та говорив, що в нього є зять, який працює в СБУ і тому він вигадав дану симптоматику задля того, щоб його зять не постраждав, висловлювання дані потім заперечував та говорив, що це все вигадав задля того щоб у держави забрати грошові кошти. У нього була книжка, на якій він за часів СРСР зберігав кошти, однак коли СРСР розпався та його гроші згоріли, він це вигадав для отримання державної допомоги. І ці його дії носять паралогічний та непослідовний характер, що і є проявами хвороби пацієнта. У пацієнта не сформована критика до свого захворювання. У пацієнта до цих пір не сформувались лікувальні настанови. На теперішній час пацієнт приймає ліки лише під наглядом медичного персоналу. Пацієнт до теперішнього часу не оцінює тяжкості скоєного. За останні шість місяців його спостерігали троє лікарів. Вся психічна симптоматика була зазначена і іншими двома лікарями в медичній документації. Також пацієнт знаходився на лікуванні в соматичному відділенні, там він перебував і його наглядала інший лікар, яка також в медичній документації зазначала психічну симптоматику. Також пацієнт був оглянутий лікарем-психологом Рубльовою, при оглядах у пацієнта описана симптоматика, яку він проявляв, його порушення в афективно-вольовій сфері, що описана у висновку. У пацієнта також була корекція призначеного лікування, ця інформація доводилась до його відома. Іншим часом його оглядали інші спеціалісти та ними були надані відповідні рекомендації. У відділенні пацієнт цікавився побутовими питаннями, а саме коли отримати посилку від родичів та чи можливо отримати пиріг від родичів, тобто це було обмежено питаннями їжі та побутового характеру. Пацієнт був представлений на комісію лікарів-психіатрів, було досліджено медичну документацію про його психічний стан та відповідно було прийнято рішення про збереження особливої небезпеки. У пацієнта настрій був знижений у зв`язку з перебуванням у іншому відділенні та з питаннями, які були пов`язані з їжею. У пацієнта наявна програма реабілітації. У закладі пацієнт оглядається та складається висновок, який направляється до незалежної МСЕК, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , потім назначається час і приїжджає комісія, визначає зниження життєдіяльності пацієнта та призначає групу інвалідності. Пацієнт має другу групу інвалідності та отримує державну допомогу. Крім того, відповідно до щоденникових записів: від 28 липня 2020 року: «Під час медичного огляду скарги на погане самопочуття не виказує. Негативно ставився до рекомендацій лікаря, намагається уникати прийому призначених ліків, що обумовлено впливом родичів, адвоката, порушенням критичної оцінки свого стану. Зберігаються маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого і його дружини. Стенічно, підвищує голос каже «ці люди мене обікрали….., взяли мій товар (цукор,муку) і не повертали гроші за нього на протязі шести місяців, ходили повз мого будинку, вікон та знущались з мене, ображали, називали дурнем…, в той день терпіння лопнуло: він йшов повз мого будинку, розмовляв по телефону і мовив «дурень»… Я взяв велосипед наздогнав його і вдарив шилом у спину, потім розвернувся і поїхав додому… отримав по заслугам від мене… Мій брат вже більше витратив на мене грошей, чім той зайняв у мене…». Мислення паралогічне, непослідовне. Заперечує, що раніше вважав, що потерпілий та його жінка створили «ляльку Вуду», в яку вколювали голки і йому від цього ставало погано. Розповідав, що все це вигадав задля того, щоб отримати грошову державну допомогу. Каже «держава мене обікрала…., мої гроші згоріли в 1991 році на книжці….». Розуміння свого стану, скоєного, позитивних лікувальних настанов не має»; від 04 серпня 2021 року: «Емоційно холодний. В бесіду вступає неохоче. На питання відповідає коротко, голосно. Мислення непослідовне, паралогічне, аморфне. Заявляє, що на момент скоєного правопорушення він почув голос потерпілого, який проходив повз його будинку і говорив, що «тільки дурні повертають гроші». Про свої дії на адресу потерпілого говорить холодно без співчуття жалю, заявляє «треба було розібратися з ним… Мій брат вже більше грошей потратив, чим той у мене заняв…». Впевнений в реальності своїх переживань. Розлади сприйняття на момент огляду заперечує, поведінкою не виявляє. Не усвідомлює тяжкість скоєного. Психічно хворим себе не вважає. Критичні здібності грубо порушені»; від 11 серпня 2020 року: «Доступний мовному контакту. На запитання відповідає формально, зацікавленості в бесіді не виявляє. Емоційно холодний, одноманітний. Мислення непослідовне, паралогічне, аморфне. Розповідає зі злістю та роздратованістю: «борги потрібно повертати». Неохоче відповідає на запитання відносно скоєного правопорушення, дратується, применшує скоєне. Критичні здібності до свого психічного стану та скоєного порушені»; 18 серпня 2020 року: «Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого та його жінки зберігають значущість для хворого, впевнений, що вони не хотіли віддавати його гроші, ображали. З радістю повідомив, що потерпілий нещодавно помер, каже «він за своє отримав». Судження поверхневі. Дисимулює хворобливі переживання, щодо поганого впливу на його стан здоров`я за допомогою «ляльки Вуду»: «я про ляльку Вуду збрехав…., вигадав». Мислення паралогічне, різнопланове, непослідовне. До свого стану некритичний. Не сформовані позитивні лікувальні настанови»; від 21 серпня 2020 року: «За заявою адвоката ОСОБА_5 , о 11 годині 20 хвилин в приміщенні тимчасових побачень ДФ «СЗНПД» лікарем-психіатром ОСОБА_8 був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта ОСОБА_3 . У відділення пацієнт повернувся о 11 годині 40 хвилин у збудливому стані. Підвищує голос, мова прискорена за темпом, за типом «потоку». Постійно стверджує, що «мій брат усім покаже….». Озлоблений на комісійне рішення про продовження лікування в закладі. З пацієнтом була проведена бесіда, після якої він з труднощами зміг заспокоїтись»; від 28 серпня 2020 року: «З пацієнтом проведена психоосвітня бесіда, яка була спрямована на формування позитивного відношення до лікування, про роз`яснення про його хворобу, основних симптомів захворювання»; від 11 вересня 2020 року: «Емоційні реакції пацієнта не завжди адекватні, недостатньо контрольовані. Аспонтанний. На запитання відповідає переважно в плані заданого, коротко. Мислення непослідовне, паралогічне, аморфне. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого залишаються актуальними для пацієнта. На теперішній час приховує свої переживання, заперечує «ляльку Вуду», це говорить про прояви дисимуляції у пацієнта. Пацієнт вигадав цю симптоматику, а потім її заперечує, і це є одним із проявів психічного захворювання. Відповідно до висновку психологічного обстеження хворого від 21 вересня 2020 року: «В бесіді надмірно деталізований, перескакує з тему на тему, тим самим втрачає хід бесіди. Про госпіталізацію в лікарню висловлюється таким чином «Если бы не кукла Вудду, я был бы уже миллионером. А так, за счёт выгораживания своего зятя и его репутации, я это всё придумал». При своїх міркуваннях і умовиводах часто заходить в глухий кут, не може пояснити суть своїх висловлювань, на що каже «Ну, потому что так». Про скоєне говорить формально, при цьому сміється. На запитання «Що смішного ви знаходите в скоєному?», відповідає, що «Я не из той породы людей, чтобы плакать по пустякам». «По отношению к своему обидчику я зла не держу, он слава Богу уже умер и без меня. Я тут не причастен». В поведінці спостерігається метушливість, незначна рухова активність». Відповідно до цього лікар психолог дійшов до висновку «На перший план виступають зміни по ендрогенному типу шизофренічного регістру, у особистості з невисоким рівнем інтелектуального розвитку». Відповідно до щоденникового запису від 09 грудня 2020 року «Незадоволений перебуванням в соматичному відділенні. Часто задумується при відповідях, каже, що тяжко пригадати «в голові щось непонятно». Каже, що «режим у відділенні інший, чим в 5 відділенні…». Емоційно нестійкий, дещо роздратований. Мисленя паралогічне, непослідовне. Судження примітивні, легковажні. Критики до свого захворювання не має». Відповідно до висновку психологічного обстеження від 16 грудня 2020 року пацієнту було встановлено діагноз «депресія тяжкого ступеня». Щоденниковими записами: від 23 грудня 2020 року: «Скарги заперечує. Відмічає деяке покращення настрою. Суїцидальні думки заперечує. По доповіді з боку медичної сестри лікування приймав без зауважень. Продовжує бути незадоволеним перебування в закладі. Розповідає, що «про все домовився з братом…, у мене є адвокат». Пацієнт не визнає себе психічно хворим, жалю щодо скоєного не виказує. Негативно висловлюється на адресу лікуючого лікаря-психіатра. Соматичний стан задовільний»; від 31 грудня 2020 року: «Розповідає, що призначене лікування переносить добре, бо раніше відчував утруднення при сечовиділенні, на тепер дискомфорту немає. Фон настрою поліпшився, ближче до рівного. Цікавився можливістю передачі йому святкового пирога, з боку родичів. Інших інтересів, крім їжі у пацієнта не має. Мислення конкретне, непослідовне. Щодо скоєного жалю не виказує. Призначене лікування приймає під наглядом з боку чергового медичного персоналу»; від 06 січня 2021 року: «Доступний формальному контакту. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалого та його жінки зберігають значущість. Стенічно розповідає, що потерпілий не повернув гроші за товар, який він дав йому в борг. Іншого виходу з цієї ситуації, як: «наздогнати потерпілого на велосипеді і вдарити шилом у спину у мене не було…». Пацієнт за останні шість місяців постійно перебував у хронічному стресі, оскільки він постійно виїжджає до суду, спілкується з адвокатом та рідними, які не радять приймати лікування, які радять вести певну форму поведінки, що в психіатрії називається «недосягнутий комплайт», тобто родичі пацієнта не спілкуються з лікарем. Про що саме пацієнт спілкується з адвокатом та родичами вони знають, оскільки з пацієнтом проводиться спілкування з понеділка по п`ятницю кожного тижня. Родичі пацієнта скаржились на адресу МОЗ України і вони пишуть в скаргах, що лікар є соціально небезпечною, вони не є задоволеними тим, що пацієнт виїжджає до суду, і на всі скарги вона надає відповіді. Родичі не радять пацієнту приймати ліки, перебувати в даному закладі. Про наявність скарг пацієнт знає. Всі ці питання пацієнт обговорює з рідними по мобільному зв`язку. Пацієнт спілкується з родичами в присутності медичного персоналу для того щоб якщо буде надзвичайна ситуація медичний персонал зміг би перервати дану розмову. Тобто медичний персонал присутній, а саме медична сестра. Стан пацієнта на момент надходження до лікарні та на даний час дійсно змінився. Раніше пацієнт був агресивним та при призначенні медикаментозного лікування у виді внутрішьо-м`язових ін`єкцій він ховався під ліжко. Щодо маячної симптоматики було досягнуто позитивної динаміки. На даний час пацієнт всі конфліктні ситуації вирішує при бесідах з лікарем-психологом. Коли пацієнт повернувся після розмови з лікарем-психіатром Пронь, був в збудливому стані і їм було необхідно достатньо сил для того щоб пацієнт заспокоївся, вони не призначали ін`єкційні препарати, а вирішили це на вербальному рівні. У пацієнта є покращення, однак воно є невеликим, однак вони намагаються щоб була позитивна динаміка. Просила задовольнити заяву.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Адвокат ОСОБА_5 суду пояснив, що він вважає, що всі щоденникові записи та доповідь в судовому засіданні лікуючого лікаря, комісії лікарів-психіатрів, які вважають, що у ОСОБА_3 є суспільна небезпека є лише їх особистою думкою. В історії хвороби ОСОБА_3 не зазначено ніякої агресії. ОСОБА_3 говорить чому він це вчинив, однак для нього це все було в минулому. ОСОБА_3 жалкує про те, що сталось. ОСОБА_3 розповідав, що за ті грошові кошти не варто було цього робити і ці події для нього є минулим. Якби лікарі в лікарні краще працювали, то за період перебування в лікарні можливо було б ОСОБА_3 відновити та реабілітувати. Нормативний документ щодо реабілітаційних заходів в даній лікарні не виконується. До людини, яка є вже померлою не можуть бути направленими маячні ідеї, однак лікар говорить інше. Крім пігулок, ніяких інших ліків не надається ОСОБА_3 , реабілітаційні заходи щодо нього не виконуються, він просто сидить в палаті. ОСОБА_3 має можливість отримувати таке ж саме лікування й на посиленому режимі лікування. ОСОБА_3 хоче покращити лікування, оскільки він зможе бачитись зі своїми рідними, бути ближче до домівки. Зустрічі із рідними вже й будуть реабілітаційними заходами. Лікарі в даній лікарні не відчувають розуміння та співчуття до ОСОБА_3 . В силу його комплекції тіла в ОСОБА_3 дійсно підвищений інтерес до продуктів, йому хочеться їсти. До вказаних подій у ОСОБА_3 ніколи не було таких ситуацій. Він не почув об`єктивної та доведеної необхідності продовження лікування в даному закладі. Також в судовому засіданні не було доведено і наявності суспільної небезпеки ОСОБА_3 для суспільства. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, зазначив, що щодо зятя в основному правда, однак він не знав де саме він працює, він знав, що зять військовослужбовець, а де саме працює дізналась завідуюча. «Ляльки Вуду» не було, він її вигадав щоб отримувати пенсію. Вона на нього ні зараз ні в минулому не впливала. Можливо вона допомогла б йому в отриманні коштів. На даний час в нього більше не має потреби вигадувати «ляльку Вуду», оскільки грошові кошти йому вже не потрібні. Може в нього і є трохи агресії, по 10 бальній шкалі в нього може 2 бали. Трохи агресивний, однак не запальний. Агресія виникає, оскільки в лікарні є специфічний контингент. Вважає, що експертиза дасть все дізнатись щодо його агресії. Він раніше не був знайомим із потерпілим, познайомились лише коли він став його постійним клієнтом, а пізніше потерпілий попросив в нього в борг, він йому надав, після чого перестав з`являтись та не повертав йому борг. Через шість місяців трапилась дана подія. Це трапилось, оскільки він не втримав себе в руках, у нього був зрив. Він шилом вдарив у спину потерпілого, яка була мета цього він не може сказати. Можливо це була мета повернення боргу. Він його вдарив один раз шилом. Потерпілий та його жінка його образили морально, а саме коли потерпілий йшов повз його будинок говорив «йду повз нашого дурня». Грошові кошти йому так і не повернули, однак вони вже йому нічого не винні, оскільки вже пройшов час, і то є не серйозними коштами. Коли бив потерпілого, тоді то були грошові кошти, а зараз вже ні. Просив відмовити в задоволенні заяви, та перевести на посилений нагляд, оскільки хоче отримувати більше їжі.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу і перевіривши матеріали справи, дослідивши історію хвороби, щоденникові записи, суд вважає, що заява представника ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до п. п. 18, 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Згідно п. 2 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31 серпня 2017 року за № 992 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276 ПЗМХ за рішенням суду застосовуються до осіб, які скоїли суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (далі - СНД), для надання їм психіатричної допомоги з метою інтеграції їх в суспільство та запобігання вчиненню ними повторних СНД.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, за останні шість місяців в клінічній картині захворювання зберігались емоційні розлади з дратівливістю, конфліктністю. Вольовий контроль над власною поведінкою та емоційними реакціями був порушений. Був схильним скорочувати дистанцію при спілкуванні. Часто сперечався з медперсоналом з приводу виконання режимних вимог, висловлював своє невдоволення, сперечався. Намагався підбурювати пацієнтів до супротиву виконання режимним вимогам. Омани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. Маячних ідей не висловлював. Продовжував дисимулювати хворобливу симптоматику (омани сприйняття), описану в медичній документації, шляхом її заперечення «не було ніколи голосів, нічого такого не чув…може щось перегнув на експертизі, а може це вони самі придумали». Відчуття переслідування у минулому пояснював «нервовим зривом..я думав, що знайомі хочуть відібрати квартиру…під час розмов по телефону чув свій голос, тому вирішив, що телефон прослуховують і стежать за мною». Хворобливі переживання, що детермінували скоєння правопорушення, не розкривав, відводив погляд «я не пам`ятаю чому пішов за рушницею…відчув якусь загрозу від дядька, тому почав стріляти». Про скоєне казав байдуже, був більш сконцентрованим на власних потребах, ніж на смерті потерпілого. Себе вважав психічно здоровим. Негативно ставився до лікування, не розумів його необхідності, намагався ухилятися від прийому препаратів, ховав таблетки, на зауваження медперсоналу з цього приводу дратувався, заперечував таке.
Твердження адвоката ОСОБА_5 щодо відсутності у ОСОБА_3 суспільної небезпеки для оточуючих, спростовується дослідженими в судовому засіданні щоденниковими записами та поясненнями лікуючого лікаря.
Окрім цього, слід окремо зазначити, що твердження ОСОБА_3 про можливість його лікування в лікарні з умовами посиленого нагляду зводиться лише до бажання останнього отримувати краще харчування ніж в даній лікарні.
Суд звертає увагу на пояснення, які були надані ОСОБА_3 в судовому засідання, які повністю узгоджуються з наданим висновком комісії лікарів-психіатрів, щоденниковими записами та поясненнями поясненими, наданими лікуючим лікарем в судовому засіданні.
Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1