У Х В А Л А
Іменем України

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 511/1866/19

провадження № 51-2008 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_5 2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, вдівця, який має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10років.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року зазначений вирок залишено без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що 24 червня 2019 року, в період часу з 21:00 год. до 00.00 год. 25 червня 2019 року, знаходячись за місцем проживання в приміщенні будинку по АДРЕСА_1 між ним та його дружиною ОСОБА_6 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбулася сварка, в ході якої, ОСОБА_5 діючи навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та при цьому передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, став наносити удари руками по тулубу ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки і живота: неповний (з лінією перелому з боку внутрішньої кісткової пластинки) поперечний перелом тіла грудини на рівні третіх міжреберних проміжків, перелом передньо-бічних відділів 4,5,6,7 правих ребер (із них 5-6 ребер подвійні переломи), перелом заднього відділу - 4-го лівого ребра щилоподібний до 0,5 см. розрив передньої стінки лівого шлуночка серця поблизу його верхівки з крововиливом у порожнину серця (близько 100 мл крові), печінки і нижньої поверхні її лівої частки з крововиливом у черевну порожнину (близько 0,5 літра рідкої крові) від чого ОСОБА_6 після отримання тілесних ушкоджень померла за місцем мешкання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_5 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх змінити, перекваліфікувати дії останнього з ч. 2 с. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України. Вважає, що судові рішення грунтуються на припущеннях, в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Також зазначає, що суд не надав належної оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи № 182.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 діючи навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та при цьому передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, наніс удари руками по тулубу ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки і живота, які спричинили її смерть.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, зокрема:показаннях потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про те, що прибувши на місце події 25 червня 2019 року бачили кров у будинку на килимах і шпалерах, а також підтвердили, що ОСОБА_5 часто бив дружину; показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про неодноразове побиття потерпілої ОСОБА_5 під час шлюбу; даних витягу з кримінального провадження № 0000497 від 25 червня 2019 року, відповідно до якого в цей день до Роздільнянського ВП надійшло повідомлення від бригади швидкої допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що за місцем мешкання виявлено труп ОСОБА_6 ; відомостями про електронну реєстрацію злочину від 25 червня 2019 року з фабулою: в 01:37 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25 червня 2019 року о 01.:35 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з чоловіком, який зі слів працівників швидкої допомоги побив її, після чого жінка ОСОБА_6 померла; даних протоколу огляду місця події від 25 червня 2019 року, відповідно до якого, зокрема, у присутності понятих та експерта криміналіста з 02.45 год. по 04.20 год., за участю власника ОСОБА_5 , оглянутий будинок без номеру по АДРЕСА_1 , в якому виявлено труп жінки, у якої наявні пошкодження (синці) обличчя, правої руки та ніг, на простирадлі сліди бурого кольору, а також на стіні з правого боку над диваном розташовані плями бурого кольору, на килимі біля входу виявлено пляму бурого кольору; висновку експерта №546 від 12 серпня 2019 року судово-медичної експертизи зріза обоїв, 2-х тампонів зі змивами з місця події, згідно якого на зрізі обоїв, 2-х тампонах зі змивами з місця події виявлена кров людини, не виключається її походження від потерпілої ОСОБА_6 ; даних викладених в акті судово-медичного дослідження №80 від 12 липня 2019 року відповідно до якого смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманою закритою травмою грудної клітки і живота (яка поєднує переломи зазначених вище ребер і груднини з розривом передньої стінки лівого шлуночка серця і крововиливом у порожнину осердя, а також поверхневі розриви печінки з крововиливом у черевну порожнину) настала від шоку, обумовленого вказаними пошкодженнями; висновку експерта №3/80 від 12 липня 2019 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , який повністю підтвердив підсумки наявні у акті судово-медичного дослідження №80 від 12 липня 2019 року; висновку судово-психіатричної експертизи № 77 від 03 вересня 2019 року в якому експерти, зокрема, зазначили, що ОСОБА_5 в поясненнях від 25 червня 2019 року вказав, що під час сварки кілька разів долонею вдарив ОСОБА_15 по обличчю та кілька разів кулаком в область лівого боку. Крім того, експерти посилалися на відомості, що були отримані при дослідженні поданих на експертизу об`єктів, що стосуються психічного стану особи, зокрема, покази свідків від 01 липня 2019 року ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які повідомили, що ОСОБА_5 неодноразово бив дружину; висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №182 комісійної судово-медичної експертизи який не спростував висновок експерта №3/80 від 03 липня-12 липня 2019 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 та підсумки наявні у акті судово-медичного дослідження №80 від 25 червня -12 липня 2019 року.

Доводи захисника про те, що суд не надав належної оцінки висновку №182 комісійної судово-медичної експертизи є необгрунтованими.

Як вбачається з копії вироку, суд першої інстанції дослідив вказаний висновок і зазначив, що незважаючи на те, що експерти, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшли до висновку про те, що не можна категорично підтвердити або виключити можливість утворення ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої ОСОБА_6 в результаті дій та при механізмі спричинення, на які в своїх показах під час допиту та слідчого експерименту вказував ОСОБА_5 , крім його показів, інших доказів, які б вказували на можливість утворення ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої ОСОБА_6 в результаті дій та при механізмі спричинення, на які він вказує, ні на досудовому слідстві, ні в ході судового розгляду не здобуто.

Крім того, суд першої інстанції також взяв до уваги показання експерта ОСОБА_18 , який повністю підтримав свій акт №80 та висновок №3/80 від 12 липня 2019 року та вказав, що всі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_6 зафіксовані ним у п.1 висновку, встановлена причина смерті, всі тілесні ушкодження були прижиттєвими, спричинені від неодноразової дії тупого предмету, яким, він не виключає, могла бути і рука, і нога людини, смерть наступила у проміжку з 21.00 до 01.00 години (з 24 на 25 червня 2019 року), у загиблої були ушкодження голови та обличчя, але вони не відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та не були причиною смерті, був очевидний факт перелому носа, наявні синці на спині від дії тупого предмета. Смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманою закритою травмою грудної клітки і живота.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно перевірив наявні в матеріалах провадження докази та дійшов правильного висновку про доведеність умислу засудженого на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що призвело до смерті останньої, оскільки зазначеними у вироку доказами (показаннями потерпілих, свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз, та ін.) підтверджено, що ОСОБА_5 усвідомлював, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілої та передбачав такі наслідки.

Як убачається з копії оскаржуваного вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зроблено з дотриманням вимог

ст. 23 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України, суд, під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі захисника доводи, які по суті аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є грунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, судом надано правильну кваліфікацію діям останнього саме за ч. 2 ст. 121 КК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що висловлена ОСОБА_5 версія подій, згідно якої він заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження грудної клітини та живота під час надання їй медичної допомоги у вигляді масажу серця, спростовується дослідженими судом першої інстанції, взаємопов`язаними між собою, доказами, зокрема, висновком комісійної судово-медичної експертизи №182, відповідно до якого виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження грудної клітини та черева заподіяні прижиттєво неодноразовою дією тупого предмету (предметів), індивідуальні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, а також поясненнями багаточисленних свідків, які хоч і не були безпосередніми очевидцями події злочину, проте зазначили, що на протязі спільного життя ОСОБА_5 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_6 , бив та ображав її, вона систематично ходила побита, із синцями на різних частинах тіла. Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважила, що ОСОБА_5 фахової медичної освіти і навичок надання першої медичної допомоги, таких як масаж серця не має, що підтверджується відтвореним під час судового розгляду відеофайлом, долученим до протоколу слідчого експерименту, з якого вбачається, що на статисті він показав хаотичні натискання з великою силою на різні частини грудної клітини та живіт, що не можуть бути визнані «масажем серця» в прямому розумінні цього поняття.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та правильність кваліфікації його дій, та відсутність будь-яких підстав для перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 119 КК України, з яким погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Отже, оскільки касаційна скарга захисника не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження , згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3