Справа № 513/150/21
Провадження № 1-кп/513/34/21
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000213 від 25.11.2020 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, працюючого за наймом пастухом, який відповідно до ст.89 КК України не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, з угодою про визнання винуватості.

Як зазначено в обвинувальному акті, приблизно протягом одного року ОСОБА_5 працював за наймом по випасу худоби у ОСОБА_6 .

22 листопада 2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на північній околиці смт. Сарата Одеської області на території пасовища, на землі знайшов та підібрав ручну осколкову гранату РГД-5, яка відносяться до категорії бойових припасів і відповідно до інформаційних джерел корпуси ручних осколкових гранат РГД-5 споряджені зарядом бризантної вибухової речовини - тротил (масою 100-115 грам), яку в подальшому привласнив, чим без передбаченого законом дозволу придбав.

В подальшому ОСОБА_5 , діючи з умислом, направленим на придбання, шляхом привласнення знайденого бойового припасу, без передбаченого законом дозволу, в порушення постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17 червня 1992 року "Про право власності на окремі види майна", Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва, для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів", затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, знайдену ручну осколкову гранату РГД-5, що містить вибухову речовину, переніс та поклав до лівої дверцяти автомобіля марки "ГАЗ" білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 03.03.2010, що видане УДАІ № 134, належить ОСОБА_7 , та яким користувався тимчасово ОСОБА_6 , який на той час знаходився на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та зберігав вказаний предмет без відома власника та користувача.

24.11.2020 року приблизно о 18 годині 51 хвилина до чергової частини Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення від чергової медсестри приймального відділення Комунального закладу "Саратська Центральна районна лікарня" за ЄО № 3514 про те, що до реанімаційного відділення Комунального закладу «Саратська центральна районна лікарня» доставлено неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тілесними ушкодженнями у вигляді численних осколкових поранень всього тіла та травматичної ампутації лівої кісті, які він отримав від вибуху гранати РГД-5, який стався на території господарства, яке знаходиться за адресою: Одеська область, смт. Сарата, вул. Ігнаца Ліндла, 2.

При прибутті на місце події СОГ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, 24.11.2020 року у період часу з 18 години 40 хвилин по 20 годину 10 хвилин, за участю співробітника ВТКЗ УВТС ГУНП в Одеській області, було проведено огляд місця події, в ході якого було виявлено та вилучено деталі і залишки ручної осколкової гранати РГД-5, а саме: важіль до підривача типу УЗРГМ-2 та осколки корпусу гранати РГД-5, які відносяться до категорії бойових припасів і відповідно до інформаційних джерел корпуси ручних осколкових гранат РГД-5 споряджені зарядом бризантної вибухової речовини - тротил (масою 100-115 грам).

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками: придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Між підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування 29 січня 2021 року була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні всіх обставин події.

Сторони узгодили призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від покарання з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 вважали за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому визначене в угоді покарання, посилаючись на те, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримано вимог КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно та просив її затвердити. Пояснив, що неповнолітній ОСОБА_8 помер в лікарні приблизно через дві неділі після отримання внаслідок вибуху гранати тілесних ушкоджень.

Вислухавши сторони кримінального провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши зміст та умови угоди про визнання винуватості, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.469 ККПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні, щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

За положеннями абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно до ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Частини 1, 2 статті 472 КПК України встановлюють, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно роз`яснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

положення пунктів 12 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу Х Загальної частини КК;

ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК).

Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Санкція ч.1 ст.263 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Отже відповідно до частини 5 ст.12 КК України діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України, у вчиненні якого обвинувачують ОСОБА_5 є тяжким злочином.

Судом встановлено, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України, оскільки угода не відповідає інтересам суспільства, в тому числі щодо визначеної сторонами угоди міри покарання обвинуваченому, ураховуючи, що унаслідок вибуху гранати неповнолітній ОСОБА_8 отримав чисельні тілесні ушкодження та помер.

Спрощений підхід до укладення угоди про визнання винуватості за тяжким злочином, який має особливий суспільний резонанс, дає суду підстави для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, оскільки така угода не відповідає інтересам суспільства та інтересам інших осіб, зокрема батьків загиблого неповнолітнього ОСОБА_8 ; окрім того, визначене в угоді покарання не відповідає тяжкості злочину.

За положеннями ст.1 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Згідно з пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з таких рішень: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу.

Таким чином, в затвердженні угоди про визнання винуватості належить відмовити.

Враховуючи те, що угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 314, 369-372, 376, 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні за № 0000213 від 25.11.2020 року, яка укладена 29 січня 2021 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та проголошений 22 лютого 2021 року о 16 годині 00 хвилин в залі Саратського районного суду Одеської області.

Суддя ОСОБА_1