Номер провадження: 11-кп/813/873/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу у підготовчому судовому засіданні Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001159 від 05.10.2020 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою у підготовчому судовому засіданні Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюобвинуваченому ОСОБА_8 до 20.02.2021 року, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., оскільки суд прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання була доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку з урахуванням встановлених ризиків.

Зміст вимог апеляційних скарг.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував, що прокурором не надані докази, які б підтверджували наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що суддя при постановленні судового рішення не врахував положення ст.ст.24, 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які свідчать про санкціонованість інкримінованих дій державного реєстратора ОСОБА_8

08.10.2020 Верховним Судом було винесено постанову, якою було скасована постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 року та рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2019 року у справі № 916/1031/19, якими було визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора ОСОБА_8 від 25.02.2019 №№ 45688271, 45688350, 45688596, 45688020, 45687543, 45687812, 45686799 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, справа відправлена на новий судовий розгляд.
Зазначені обставини, на думку апелянта, свідчать про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд безпідставно обрав запобіжний захід обвинуваченому, так як помилково встановив наявність ризиків, які прокурором не доведені.
Так, на думку апелянта, жодним доказом не підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_8 зможе переховуватися від суду оскільки всі процесуальні дії, у яких ОСОБА_8 добровільно прийняв участь, відбувалися 24.04.2020 року, він також прийняв участь у всіх інших процесуальних діях під час його знаходження у слідчому ізоляторі. За три роки досудового слідства до 24.04.2020 року ОСОБА_8 не викликався до органів досудового розслідування для здійснення процесуальних дій, тому немає підтвердження його неприбуття до посадових осіб та суду та наявності відповідного ризику.

Досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт переданий до суду, ризик впливу на свідків зник. Обвинувачений ОСОБА_8 не може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як був звільнений з посади державного реєстратора.

Судом помилково не враховано, що відсутні обставини, які виправдовують продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , так як фактична завершеність досудового розслідування свідчить про обґрунтоване зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та викликає необхідність меншого ступеню втручання в права ОСОБА_8 . Відсутня правова підстава для продовження строку тримання під вартою, так як заявлені ризики зменшилися та відсутні будь-які докази того, що з`явилися нові ризики.

Суддею під час розгляду клопотання не досліджено жодного з доказів, так як вони не були надані стороною обвинувачення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Суд при розгляді клопотання не врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме міцність соціальних зв`язків та стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких захворювань та потребує діагностичних досліджень, які не можуть бути проведені в умовах слідчого ізолятору.В судовому рішенні відсутнє обґрунтування того, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Судом не проаналізовано та не надано правової оцінки письмовим запереченням захисника на клопотання прокурора, поданим на електрону пошту суду 16 та 17.12.2020 року, а також доводам обвинуваченого ОСОБА_8 щодо зазначення прокурором недостовірної інформації у клопотанні відносно продовження щодо ОСОБА_8 слідчих дій та обставин об`єднання кримінальних проваджень.

Застава визначена у розмірі, що перевищує максимальний рівень за відсутності мотивування з боку обвинувачення, не відповідає критеріям необхідності, пропорційності, є завідомо непомірною та не відповідає майновому стану обвинуваченого та його родини. При визначенні застави судом не було враховано висновок Великої Палати Європейського Суду, в якому зазначено, що розмір застави повинен встановлюватися з урахуванням майнового положення обвинуваченого та його стосунків з особами, які мають внести заставу.

Суд позбавив обвинуваченого ОСОБА_8 права на апеляційне оскарження ухвали, так як в резолютивній частині зазначив, що ухвала оскарженню не підлягає.

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про розгляд апеляційної скарги в розумні строки з посиланням на те, що попередня апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2020 року, якою продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , не розглянута Одеським апеляційним судом, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали та доповнили апеляційну скаргу доводами щодо недотримання судом вимог ст. 331 КПК України при визначенні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, в даному випадку, складає 62 дня, а також прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до приписів ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний, зокрема, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до приписів ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості, зокрема, про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу та обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України, якою передбачений порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовуються з суду першої інстанції:

-ухвала про продовження строку тримання під вартою;

-клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті .

Апеляційний суд, дослідивши пояснення учасників апеляційного провадження та матеріали, передбачені приписами ст.422-1 КПК України, приходить до наступного.

З ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року вбачається, що у підготовчому судовому засіданні, крім інших питань, вирішених відповідно до приписів ч.3 ст. 315 КПК України, було задоволено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.02.2021 року, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн.

Зокрема, оскаржуваною ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення при розгляді клопотання була доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку та запобіганню встановленим ризикам.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом при постановленні ухвали істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував, що прокурором не надані докази, які б підтверджували наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з огляду на положення ст.ст.24, 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також судові рішення, якими вирішуються питання щодо скасування рішень державного реєстратора ОСОБА_8 .
Однак, відповідно до положень кримінального процесуального закону, встановлення доведеності обвинувачення ОСОБА_8 або встановлення невинуватості останньогоу вчинені інкримінованого кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження вини ОСОБА_8 , передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, на думку апеляційного суду, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися до спроб переховуватися від суду.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість встановленого судом ризику є неспроможними, оскільки при цьому захисник посилається на відсутність доказів про неприбуття обвинуваченого ОСОБА_8 до органів досудового розслідування та суду до 24.04.2020 року, з тих підстав, що до цієї дати останній до органів досудового розслідування не викликався.

Суд першої інстанції належним чином мотивував встановлення ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, тими обставинами, що обвинувачений ОСОБА_8 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, може незаконно впливати на свідків та представника потерпілого, з метою зміни останніми показань та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків зник, оскільки досудове розслідування закінчено та обвинувальний акт переданий до суду, апеляційний суд не приймає до уваги, так як у судовому рішенні цей ризик обґрунтовується можливістю незаконного впливу обвинуваченого на свідків та представника потерпілого, з метою зміни останніми показань, під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність, який доводами апеляційної скарги не спростований.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого,оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Зокрема, з урахуванням положень ст.ст.194, 196 КПК України, суд в ухвалі надав належну оцінку тому, що прокурор довів обставини, які підлягають обов`язковому встановленню при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до приписів п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до ОСОБА_8 , оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та необґрунтовано відхилив можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, який забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, також є голослівними та надуманими, оскільки спростовуються змістом судового рішення, в якому містяться висновки за цими обставинами.
Крім того, сторона захисту, заявляючи клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, фактично визнає наявність ризиків, встановлених судом, так як, відповідно до приписів ч.4 ст. 194 КПК України, суд може змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, якщо прокурор не довів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В ухвалі суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, розміру заподіяної шкоди, встановив виключний випадок та визначив розмір застави, який перевищує розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який відповідає критеріям пропорційності та здатен, у разі внесення застави, забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
В апеляційній скарзі, в обґрунтування порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та наявності підстав для скасування судового рішення також вказано, що судом помилково не враховано зменшення ризиків в зв`язку з закінченням досудового розслідування та відсутністю обставин, які виправдовують продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , так як суд у підготовчому засіданні вирішив питання щодо забезпечення кримінального провадження не на стадії досудового розслідування, а на стадії судового розгляду, належним чином мотивував своє рішення, в тому числі з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого.

Зі змісту судового рішення вбачається, що предметом дослідження при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу були, зокрема, письмові заперечення захисника на клопотання прокурора, також обвинувачений ОСОБА_8 не був обмежений у викладенні своєї правової позиції щодо клопотання прокурора, що спростовує доводи апеляційної скарги, в яких стверджується протилежне.

Апеляційний суд також не приймає до уваги посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які виявилися у позбавленні обвинуваченого ОСОБА_8 права на апеляційне оскарження ухвали суду, так як апеляційна скарга сторони захисту прийнята апеляційним судом та є предметом даного апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі ставиться питання про розгляд апеляційної скарги у розумні строки з посиланням на те, що попередня ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду позбавлена повноважень надавати оцінку розумності строків розгляду іншого апеляційного провадження, яка перебуває на розгляді іншої колегії апеляційного суду. Розгляд даної апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року призначався у строки, передбачені кримінальним процесуальним законом, тривалість розгляду даного апеляційного провадження визначається процесуальною поведінкою її учасників, відкладенням судових засідань за клопотаннями сторони захисту.

На підставі наведеного, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини, встановлення яких є обов`язковим при обранні запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою відповідно до приписів кримінального процесуального закону, а також врахував дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, так як більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання наявним ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, доводи апеляційної скарги захисника, якою оскаржувалось судове рішення в зазначеній частині, підтвердження не знайшли, передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не встановлено.
Разом тим, апеляційний суд вважає, що знаходять підтвердження доводи захисника, якими доповнена апеляційна скарга під час її розгляду, на визначення в ухвалі суду строку дії запобіжного заходу, який перевищує два місяці, враховуючи дату постановлення ухвали суду 21.12.2020 року та дату закінчення дії цієї ухвали 20.02.2021 року, що є підставою для зміни судового рішення в цій частині та встановлення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_8 з визначенням застави, до 18.02.2021 року включно.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001159 від 05.10.2020 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., - змінити в частині визначення строку дії запобіжного заходу.

Встановити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави до 18.02.2021 року включно.

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 15.02.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3