КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2831/2021 Головуючий у І-й інст. ОСОБА_1
Категорія: ст. 392 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду контрольне провадження в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.2 КК України на 25 травня 2021 року на 15.00год.

Поряд з цим, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) діб, до 26 червня 2021 року включно.

Постановляючи рішення в частині продовження запобіжного заходу, суд 1-ї інстанції врахував тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та прийшов до висновку, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.

Визначено заставу у сумі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 гривень.

Крім того, суд 1-ї інстанції не знайшов підстав для зменшення розміру застави, оскільки суду не надано доказів встановлення такого альтернативного заходу, як застава, та її розміру.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду 1-ї інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, та зменшити йому розмір застави.

Вважає, що ризики, заявлені прокурором, нічим не підтверджені і ґрунтуються лише на припущеннях.

Звертає увагу на міцні соціальні зв`язки, зокрема, що він мешкає з батьками та неповнолітньою дитиною, його батько інвалід 1-ї групи, до застосування щодо нього запобіжного заходу він працював і утримував родину.

Просить врахувати, що обраний щодо нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави є непомірним для нього.

Зважаючи на те, що сторони кримінального провадження не наполягали на розгляді апеляційної скарги за їх участі, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши виділені матеріали контрольного провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування (продовження) запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, беручи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується визначеного судом 1-ї інстанції розміру застави, то слід вказати, що відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями п.2 ч.5 вказаної норми закону передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 меншого розміру застави, аніж 30 прожиткових мінімумів доходів громадян, оскільки менший розмір застави не забезпечить виконання обвинуваченим покладених обов`язків та не зможе запобігти ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину не працює, не має постійного джерела прибутку, раніше судимий за аналогічні злочини, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим він може продовжити злочинну діяльність та ухилятися від слідства і суду.

Таким чином, істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи наведене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4