Справа № 357/2621/21
У Х В А Л А

11 березня 2021 року

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000263 від 07 березня 2021 року за ч. 1 ст. 129 КК України
В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

10 березня 2021 року до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання заступника начальника сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про накладення арештуна предмет зовні схожий на пістолет, який має на собі надпис «ROHM RG 88 Germany 9 mm, серія НОМЕР_1 » та на предмет зовні схожий на магазин з надписом «MAUSER MOD 90» для забезпечення кримінального провадження та запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та відчуження.

Короткий виклад обставин злочину, у зв`язку з яким подається клопотання.
Досудовим слідством встановлено, що 07 березня 2021 року близько 06 години в м. Біла Церква по вул. Сквирське Шосе в гаражному кооперативі «Сокіл» ОСОБА_5 за допомогою предмету схожим на пістолет погрожував вбивством ОСОБА_6 , внаслідок чого у ОСОБА_7 виникли реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події 07 березня 2021 року в період часу з 09 год. 40 хв. по 10 год. 20 хв. проведено огляд гаражного приміщення, що в гаражному кооперативі «Сокіл» по вул. Сквирське Шосе 225 в м. Біла Церква Київської області. В ході проведення огляду місця події при входів до гаражного приміщення з правого боку був виявлений мішок білого кольору на якому знаходився предмет зовні схожий на пістолет, який має на собі надпис «ROHM RG 88 Germany 9 mm, серія НОМЕР_1 » та предмет зовні схожий на магазин з надписом «MAUSER MOD 90». Дані предмети вилучені в якості речових доказів та поміщені до спеціального пакету № ЕХР0255129.

Допитаний ОСОБА_8 повідомив, що в ніч з 06 березня 2021 року на 07 березня 2021 року відпочивав разом з ОСОБА_9 в розважальному закладі. 07 березня 2021 року близько 05 години, після закриття закладу, він разом з ОСОБА_10 поїхали до гаражного кооперативу «Сокіл», з метою продовження відпочинку. Приїхавши у вказане місце, там знаходився раніше невідомий йому чоловік ОСОБА_11 , який є користувачем даного гаражного приміщення. Будучи там, вони почали вживати алкогольні напої. Близько 08 годині під час вживання алкоголю між ним з одного боку та ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з іншого боку виник конфлікт. В результаті чого, його почали виганяти з гаражного приміщення. Під час цього, ОСОБА_5 дістав пістолет та демонструючи ним, направляючи ствол пістолету в його бік погрожував застосуванням пістолету, якщо він не залишить гаражне приміщення. Після чого. ОСОБА_13 хвилюючись за своє життя та здоров`я, реально сприйняв загрозу застосування пістолету, вибіг з гаражного приміщення та побіг до пересічних громадян за допомогою.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Органами досудового розслідування, вказане діяння кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Встановлені слідчою суддею обставини із посиланням на докази.

З матеріалів клопотання встановлено, що сектором дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000263 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 КПК України.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ст. 129 ч. 1 є нетяжкий.

Рух справи.

В судовому засіданні заступник начальника сектору дізнання ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_14 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить суд клопотання розглядати за його відсутності.

Мотиви і положення закону з яких виходить слідча суддя при постановленні ухвали.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема як арешт майна.
У відповідності до ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення та одержані внаслідок його вчинення.
У відповідності до ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду та обшуку.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 98 КПК України документи є речовими доказами, якщо вони містять на собі ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.
Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням. («De Souza Ribeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).
Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження. ( «Klass and Others v/ Germany», п. 69).
У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції. («Kudla v. Poland» (GC) п.151).
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
З огляду на вищенаведене, слідчий мав діяти у законний спосіб та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді не пізніше 48 годин після вилучення майна про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.
Відповідно до частини 2 та 7 статті 115 КПК України при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час.
У свою чергу, статтею 116 КПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Разом із тим, з клопотанням про арешт майна відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України слідчий звернувся до слідчого судді 10 березня 2021 року, тобто після спливу граничного строку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами кримінальний процесуальний закон розуміє лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом.
Висновки слідчої судді.

З огляду на вищенаведене, слідчий мав діяти у законний спосіб та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді не пізніше 48 годин після вилучення майна про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.
Пропустивши строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий мав змогу у своєму клопотанні просить його поновити, однак заявленого слідчим клопотання про поновлення строку відсутнє, тому жодних аргументів на підтвердження поважності причин, які б слугували підставою для поновлення цього строку в порядку ч. 1 вищезазначеної статті та з урахуванням вимог статей 170,171 КПК України, у клопотанні відсутнє.
Наведені слідчим у судовому засіданні обставини не доводять наявність таких причин непереборного характеру, в силу яких слідчий або прокурор були позбавлені реальної можливості подати клопотання про арешт майна, а отже не можуть бути сприйняті судом як поважні.
Слідчий суддя вважає, що слідчий об`єктивно мав нагоду звернутись до слідчого судді, а посилання слідчого у судовому засіданні на те, що клопотання було подане на іншу електронну адресу, не доводять, що ці обставини були об`єктивно непереборними, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом, а тому і не свідчать про наявність поважних причин для реалізації слідчим права на звернення з клопотанням про накладення арешту на майно в строк, визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого, задоволенню не підлягає за недоведеністю поважності причин пропуску строку звернення.
Оскільки клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано з пропуском строку, зважаючи на імперативну норму абзацу другого частини 5 статті 171 КПК України, вказане клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання заступника начальника сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000263 від 07 березня 2021 року за ч. 1 ст. 129 КК України залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1