Справа № 522/858/21
Провадження №1-кп/522/180/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000683 від 18.11.2020 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кривий Ріг, з середньотехнічною освітою, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, яка має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 21.01.2004 р. Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 1, 185 ч. 3, 70 КК України до 3 роки п/в, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном строком 1 рік;

- 23.03.2004 р. Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року п/в на підставі ст. 71 КК України частково приєднано наказ за вироком від 21.01.2004 р. - 3 роки 6 місяців п/в. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.01.2006 р. замінено невідбуту частину 1 рік 7 місяці 22 днів п/в на підставі ст. 82 УК України , 407 КПК України, звільнилась з місць позбавлення волі 04.09.2006 р.;

- 06.12.2011 р. Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року п/в;

- 13.12.2011 р. Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 2 КК України. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрального-міського районного суду м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області від 06.12.2011 р. - 1 рік 6 місяців п/в, звільнилась 17.05.2013 р.;

- 11.06.2014 р. Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 рік п/в, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнена з випробувальним терміном 1 рік;

-16.12.2014 р. Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року п/в, на підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 11.06.2014 р. - 1 рік 6 місяців о/в, звільнилась 26.09.2015 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково з невідбутим строком - 5 місяців 20 днів;

-28.04.2016 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року п/в на підставі ст. 71 ч. 1 КК України приєднано 1 місяць за вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 16.12.2014 р. - 1 рік 1 місяць п/в;

-13.06.2016 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч.ч. 2, ст. 170 ч. 1 КК України до 1 року 1 міс. п/в, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України частково приєднано 1 місяць за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2016 р. - 1 рік 2 місяці п/в, звільнилась 10.02.2017 р.;

-18.10.2017 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполь Донецької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років п/в, звільнилась 09.08.2019 р.,

за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 17.11.2020 року перебувала у торговельному залі магазину «Єва», розташованого за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 2/4, де у неї виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна автоматичних освіжувачів «AIP BIK» в кількості шести штук.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 17.11.2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_3 підійшла до торговельного прилавку, де впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, взяла з прилавку автоматичні освіжувачі «AIP BIK» 250 мл. в кількості шести штук, які потім поклала у сумку, що знаходилась при ній.
Таємно викравши майно ТОВ «Руш» на суму 497,50 гривень, ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинила ТОВ «Руш» матеріальний збиток у зазначеному розмірі.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 19.12.2020 року ОСОБА_3 перебувала біля магазину «Єва», розташованого за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 2/4, де у неї виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке могло перебувати у приміщенні магазину.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 19.12.2020 року приблизно о 08 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у торговельному залі вищевказаного магазину «Єва», підійшла до торговельного прилавку, де впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, взяла з прилавку пляшку з рідким гелем «Аріель Корол», 1650 мл., яку потім поклала у сумку, що знаходилась при ній.
Таємно викравши майно, ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим спричинивши ТОВ «Руш» матеріальний збиток у розмірі 269,33 гривень, однак викраденим майном розпорядитися на власний розсуд не змогла, з причин затримання її співробітниками поліції.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялась та підтвердила суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчинених нею суспільно небезпечних діянь, просила суд призначити їй мінімальне покарання. Так, зокрема, ОСОБА_3 підтвердила, що, реалізуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, вона 17.11.2020 року біля 09 годині 00 хвилин підійшла до торговельного прилавку у магазині «Єва» за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 2/4, де впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, взяла з прилавку автоматичні освіжувачі «AIP BIK» 250 мл. в кількості шести штук, які потім поклала у сумку, та у подальшому розпорядилась ними на власний розсуд. Крім того, 19.12.2020 року вона, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 19.12.2020 року приблизно о 08 годині 10 хвилин, перебуваючи у торговельному залі магазину «Єва» за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 2/4,підійшла до торговельного прилавку, де впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, взяла з прилавку пляшку з рідким гелем «Аріель Корол», 1650 мл., яку потім поклала у сумку, що знаходилась при ній, однак викраденим майном розпорядитися не змогла, з причин затримання її співробітниками поліції.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком один рік три місяці.
Захисник та ОСОБА_3 щодо призначення покарання погодились з позицією прокурора.

Представник потерпілої особи - ТОВ «РУШ», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 6, ОСОБА_7 щодо призначення покарання погодився з позицією прокурора.
Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачена та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченої та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченої, її захисника, представника потерпілої особи, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена та її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, та її вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена.
Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої, добровільне відшкодування матеріального збитку у сумі 497,50 грн.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, характеризуючи обвинувачену матеріали, відповідно до яких остання неодружена, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштована, будучи раніше неодноразово судимою, на шлях виправлення не стала і знов повторно вчинила умисний корисливий злочин.
Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з двох епізодів.
Згідно з досудовою доповіддю служби з питань пробації аналіз інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, свідчить, про високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі становить небезпеку для суспільства.
Також суд бере до уваги, поведінку обвинуваченої під час судового розгляду ОСОБА_3 визнала свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку з чим справа була розглянута за приписами ч.3 ст. 349 КПК України.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів можливо лише у разі її ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченій покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись 71,72, 78, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19.12.2020 року, тобто з моменту її фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 по данному кримінальному провадженню у період з 19.12.2020 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не більш ніж на 60 днів.

Речові докази: пляшку з гелем у середині, 1650 мл, назва «Аріель Колор» - вважати такою, що повернута власнику майна, «DVD-R диск» з файлами з камер відеоспостережння зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1