У Х В А Л А
Іменем України

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001503, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001503, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває об`єднане кримінальне провадження № 0001503, в якому ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17 накладено арешт шляхом заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості: квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна 01 яка належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за заявником 11.03.2015 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Арешт накладено у 2017 році, заявник не має жодного відношення до кримінального провадження, не є стороною, квартира не визнана речовим доказом. У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати арешт майна.
Представник заявника в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав повністю, вказав, що право власності набуто на законних підставах, заявник є добросовісним набувачем, жодного відношення до кримінального провадження не має, арешт накладено безпідставно, тому його необхідно скасувати.
Представник Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне.
В провадженні Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0001503 від 13.05.2016 з правовою кваліфікацією передбаченою ч.1 ст.190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17 накладено арешт шляхом заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості: квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна 01 яка належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 .
Вирішуючи питання щодо доцільності подальшого арешту майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.
У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу ) ;4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано 11.03.2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас відомості про те, що вказана квартира визнана речовим доказом в кримінальному провадження відсутні.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Відповідно до частини першої ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки такий необґрунтовано та без достатніх підстав спричиняє істотне обмеження законних прав та інтересів його власників, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявників належним їм майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001503, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17 задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року по справі № 201/8738/17, в частині заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості: квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна 01 та належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1