Справа № 761/9920/21
Провадження № 1-кс/761/6428/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду
клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення обшуку 10.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/6948/21, провадження № 1-кс/761/4854/2021) від 22.02.2021 року, за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СУ ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 05.11.2019, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше листопаду 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих спонукань, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно та по взаємній згоді між собою, керуючись при цьому корисливою метою, створили та очолили організовану злочинну групу.

Вищевказані особи, попередньо умисно та добровільно зорганізувались у організовану злочинну групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також прекурсорів, маючи єдиний план злочинних дій. Згідно цього плану було налагоджено незаконне виготовлення наркотичного засобу - метадону, психотропних речовин амфетаміну, МДМА, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та прекурсору фенілнітропропену, визначене місце їх незаконного виготовлення, зберігання, а також їх передача від одного співучасника злочину іншому, місця незаконного придбання з метою подальшого збуту психотропної речовини амфетамін, особливо небезпечної психотропної речовини - PVP та прекурсору фенілнітропропену, а також збут зазначених психотропних речовин прекурсорів, підтримання постійного зв`язку між членами злочинної групи. Розроблений ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , план злочинних дій, спрямований на отримання матеріальної вигоди від незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та збут речовин, обіг яких заборонений та обмежений, був відомий всім членам організованої групи. Під час злочинної діяльності, кожен з учасників організованої групи, діяв спільно та узгоджено з іншими її учасниками, відповідно до відведених їм злочинних ролей, підкоряючись під час злочинної діяльності ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що виразилось у свідомому, беззаперечному виконанні усіх їх вказівок.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у проведені обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час обшуку 10.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 вилучено наступне майно, яке має значення речових доказів у кримінальному провадженні:грошові кошти в сумі 5150 гривень; чотири пластикові картки, які неможливо ідентифікувати; картка «Приватбанку»; мобільний телефон марки Айфон, без серійного номеру та імей; грошові кошти в сумі 2 000 доларів США; прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого міститься; речовина рослинного походження зеленого кольору; дві розрізані пляшки пристосовані для куріння (бульбулятор з ковпачками (наперстками); ноутбук марки «АСУС».
Постановою слідчого від 11.03.2021 року вказані предмети та грошові кошти визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених, а захисник проти задоволення клопотання заперечував і зазначав, що у слідства немає доказів про те, що вилучені предмети та грошові кошти є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони набуті законним шляхом. Крім того, захисник вказував, що клопотання до суду подано з порушенням передбачених КПК України строків та просив у накладенні арештувідмовити.

Заслухавши прокурора та захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність і достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України з огляду на наступне.

Так, в провадженні СУ ГУ Національної поліції у місті Києві України перебуває кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 05.11.2019, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно та грошові кошти необхідно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого від 11.03.2021 року вказані предмети та грошові кошти визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07 травня 2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12 березня 2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11 червня 2015).

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує і те, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Крім того, щодо доводів сторони захисту про недотримання слідчим строків, передбачених ч.5 ст. 171 КПК України, щодо звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, необхідно зазначити, що відповідно до повідомлення Укрпошта датою оформлення відправлення за №280, в якому містилось клопотання слідчого про накладення арешту, зазначено 12.03.2021 року, що відповідає останньому дню строку, протягом якого вказане клопотання повинно бути подано слідчим до слідчого судді.

Враховуючи викладене та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за якими пред`явлено підозру ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 05.11.2019 року, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 11.03.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на грошові кошти в сумі 5150 гривень; чотири пластикові картки, які неможливо ідентифікувати; картку «Приватбанку»; мобільний телефон марки Айфон, без серійного номеру та імей; грошові кошти в сумі 2 000 доларів США; прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого міститься; речовина рослинного походження зеленого кольору; дві розрізані пляшки пристосовані для куріння (бульбулятор з ковпачками (наперстками); ноутбук марки «АСУС», вилучені під час обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 10.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді від 20.02.2021 (справа № 761/6948/21, провадження № 1-кс/761/4854/2021).

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-Грошові кошти в сумі 5150 гривень;
-Чотири пластикові картки, які неможливо ідентифікувати;
-Картка «Приватбанку»;
-Мобільний телефон марки Айфон, без серійного номеру та імей;
-Грошові кошти в сумі 2 000 доларів США;
-Прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого міститься
- речовина рослинного походження зеленого кольору;
-Дві розрізані пляшки пристосовані для куріння (бульбулятор з ковпачками (наперстками));
-Ноутбук марки «АСУС».
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1