ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/394/21 Справа № 191/2751/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить задовольнити його клопотання та застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги лише доводи прокурора, хоча він є інвалідом ІІІ групи, має 3 заохочення та не має жодної догани.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання має 3 заохочення, стягнень не має, на теперішній час не працевлаштований, характеризується посередньо, має непогашені борги перед державою та своєю поведінкою не довів виправлення, а також з урахуванням того, що згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, тому суд дійшов висновку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в ДУ УВП №6 м. Бахмут Донецької області характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 з 15.08.2018 року засуджений характеризується посередньо, був працевлаштований на виробництві установи, на цей час не працевлаштований, має 3 заохочення, стягнень не має, ставлення до виконання робіт із благоустрою установи посереднє, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, не виявляє бажання приймати участь у програмах диференційного виховного впливу та самодіяльних організаціях, за час відбування покарання здобув на підприємстві Синельниківської ВК № 94 кваліфікацію муляр 3-го розряду, штукатур 3-го розряду (а.п. 6).
Також, з матеріалів провадження вбачається, що рішенням комісії установи від 31.07.2019 року засудженому було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, та рішенням від 31.01.2020 року було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України за заявою засудженого, однак, починаючи з цього часу, засуджений був двічі заохочений, а саме 09.10.2019 року та 08.07.2020 року відповідно, стягнень не мав.
Висновок суду про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, оскільки засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення є необгрунтованим, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, відбув 1/2 строку призначеного покарання, за весь час відбування покарання має три заохочення, характеризується посередньо, стягнень не має, кінець строку відбування покарання ОСОБА_7 припадає на 12.08.2021 року, тому колегія суддів вважає, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, відповідно до наданої ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 медичної довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_7 страждає на певні захворювання.
Також посилання суду на те, що засуджений має непогашені борги перед державою не може бути взято до уваги, оскільки з наявної в матеріалах провадження характеристики на засудженого вбачається, що згідно останнього вироку із засудженого ОСОБА_7 стягнуто на користь держави процесуальні витрати в розмірі 572 грн, однак виконавчих листів в установі не має (а.п.6).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду із клопотанням, мету покарання було досягнуто, засуджений довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду про відмову в умовно достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 , звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 на невідбутий строк покарання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4