Провадження №1-в/127/789/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду № 12 клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або звільнення у зв`язку із хворобою,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення на підставі статті 81 Кримінального кодексу України (далі КК) або ж звільнення у зв`язку із хворобою на підставі статті 84 КК. Клопотання мотивував тим, що він має важкі захворювання, через що не має можливості працевлаштуватись в установі відбування покарань.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Прокурор вважав, що правові підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 або ж звільнення його у зв`язку з хворобою відсутні, а тому в задоволенні клопотання засудженого необхідно відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.
З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_4 засуджений вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2017 за частиною другою статті 185, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185, з урахуванням положень статей 70 та 71 КК до покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 07.05.2018, зазначений вирок першої інстанції скасовано в частині призначення покарання, виключено з вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2017 посилання на застосування положень статті 71 КК, та засуджено ОСОБА_4 до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про звільнення від покарання за хворобою.
Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або про звільнення від покарання за хворобою відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Вирішуючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , суд вважає за доцільне зауважити таке.
Згідно з пунктом 2 частиною третьою статті 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Разом з тим, частиною другою статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення зокрема умисного тяжкого злочину та фактично відбув дві третини строку покарання. Разом з тим, з матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_4 за період відбування покарання зарекомендував себе посередньо, на виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням, притягувався до дисциплінарної відповідальності притягувався, однак зазначене стягнення на теперішній час погашене. При цьому суд враховує, що засуджений ОСОБА_4 адміністрацією установи не заохочувався.
З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні не було доведено тієї обставини, що засуджений ОСОБА_4 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Отже, правові підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 відсутні.
Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 через хворобу, суд вважає за доцільне зазначити таке.
Частиною другою статті 84 КК регламентовано, що особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» № 8 від 28.09.1973 факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Наказом МОЗ України від 15.08.2014 № 1348/5/572 затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, додаток 12 якого містить Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Зазначений перелік є виключним.
Засуджений ОСОБА_4 у своєму клопотанні як на підставу для його звільнення послався на наявність у нього ряду захворювань. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 будь-якого із захворювань, передбачених вищезазначеним Порядком суду надано не було. Не містяться такі доказ й в матеріалах наданої суду особової справи на засудженого.
Будь-яких інших об`єктивних даних, які б свідчили про те, що у ОСОБА_4 наявні захворювання, які перешкоджають йому відбувати призначене судом покарання, суду надано не було. А тому, суд дійшов до висновку, що підстави для звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання через хворобу також відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або звільнення у зв`язку із хворобою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або звільнення у зв`язку із хворобою від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 07.05.2018 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: