Справа № 473/1919/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Миколаївським слідчим ізолятором у ході розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 по кримінальному провадженню по обвинуваченню,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.04.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, покарання не відбув,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, не одруженого, не працюючого, маючого середню спеціальну освіту, жителя АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

У відповідності до п. 20-5 Розділу Х1 Перехідних положень Кримінально-процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи, що головуюча по даній справі суддя ОСОБА_7 перебуває на лікарняному, розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України призначено на 30.03.2021 року,клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим надійшло до суду 29.03.2021 року, тому клопотання розглядається одним із членів колегії суддею ОСОБА_1 , визначений в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки вчинивши особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 років до 15 років або довічне позбавлення волі, останній розуміє наслідки скоєного кримінального правопорушення та передбачену відповідальність, також не має постійного джерела доходу, ніде не працює і не навчається, дітей не має; можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочин, перебуває на обліку у нарколога внаслідок залежності від вживання наркотичних засобів, що сприяє вчиненню кримінальних правопорушень. Вказував на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`які.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення клопотання та прохала обрати по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на те, що ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків відпали, оскільки останні вже допитані в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 1 квітня 2016 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 травня 2016 року.

У подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2021 року на строк до 10 квітня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду, на даний час не зменшився. На даному етапі розгляду кримінального провадження допитані обвинувачені, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, допитаний один з потерпілих, допитані свідки сторони обвинувачення та сторони захисту, не досліджені письмові докази сторони захисту.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за які законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 років до 7 років та від 10 років до 15 років або довічне позбавлення волі, розуміє наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується.

Наявність цього ризику підтверджується і тим, що обвинувачений до затримання працівниками поліції у квітні 2016 року не був працевлаштований, постійного доходу не мав, перебував на обліку у обласному наркологічному диспансері з 2014 року з діагнозом «Синдром залежності від канабіноїдів», притягувався до адміністративної відповідальності у 2016 році за вчинення насильства у сім`ї, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 не перебуває, однак неодноразово лікувався стаціонарно в МОПЛ № 1 з діагнозом «Розлад особистості і поведінки внаслідок зловживання канабіноїдів. Синдром залежності від канабіноїдів».

Разом з тим, вказаний прокурором ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення суд вважає недоведеним, оскільки судимість ОСОБА_5 погашена.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину та тяжкого злочинів, які призвели до смерті людини.
З урахуванням тривалості обраного та продовженого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не закінчено,суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлений раніше ухвалами суду ризик є дійсним та триваючим, а тому на даний час він виключає можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.
Однак, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений обвинувачується у злочині, який спричинив загибель людини.
Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 28 травня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 31 березня 2021 року о 8 годині 00 хвилин.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1