ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/320/21Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 705/609/21 Категорія: ч.2 ст.389 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2021 року стосовно

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дмитрушки Уманського району Черкаської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, не працюючої, має на утриманні дітей - доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 14.08.2020 року Уманським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт,

визнано винуватою в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном один рік.

Покладено на ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міра запобіжного заходу обвинуваченій не обиралася.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

встановила:

Місцевим судом ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона вчинила кримінальний проступок, а саме 02.10.2020 року працівником Уманського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_7 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт за ч. 2 ст. 389 КК України. За результатами бесіди засуджена надала підписку про ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання та отримала направлення для відбування громадських робіт до Текучанського старостинського округу Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області та зобов`язувалась приступити до відбування покарання починаючи з 06.10.2020 року. В подальшому згідно розпорядження Ладижинської сільської ради №194 від 05.10.2020 ОСОБА_7 в період з 06.10.2020 по 18.10.2020 відпрацювала на території Текучанського старостинського округу в с. Текуча Уманського району 32 години громадських робіт, а починаючи з 19.10.2020 по 29.01.2021 припинила відвідувати місця визначеного для відбування покарання та відпрацьовувати громадські роботи без поважних причин та умисно не відпрацювала 68 годин, тобто ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що обвинувачена ОСОБА_10 має на утриманні дітей, які не досягли 7-річного віку, а відтак їй не може бути призначено жодний вид покарання, визначений санкцією ч.2 ст.389 КК України, а тому за відсутності підстав для закриття справи, необхідно у відповідності до ч.2 ст.373 КК України ухвалити обвинувальний вирок і звільнити ОСОБА_10 від покарання, як особу до якої не може бути застосовано жодного з видів покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.389 КК України. Крім того, оскільки відповідно до вимог ст.71 КК України невідбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком, а даним вироком ОСОБА_10 не призначається жодного покарання, тому вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2020 року слід виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка

підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом не виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Колегія суддів не ставить під сумнів висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 при обставинах наведених у вироку, яка визнала свою винуватість, погодилась із встановленими обставинами органами досудового розслідування та не заперечувала проти проведення судового розгляду в спрощеному порядку, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок лише в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог

ч. 3 ст. 61 КК, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні дітей доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і дійшов висновку, що покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. На підставі ст.79 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування

покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК, обмеження волі не застосовується, у тому числі, й до жінок, які мають дітей до чотирнадцяти років.

Відповідно до абзацу 7 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України (1960 року) повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити вирок і звільнити засудженого від покарання.

Вказаних вимог закону місцевий суд не дотримався.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою зміну судового рішення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні дітей до чотирнадцяти років, а саме: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тому, враховуючи вимоги ч.3 ст.61 КК України, районний суд з цих підстав не міг призначати ОСОБА_10 покарання та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України.

Таким чином, за відсутністю підстав для закриття справи, згідно з нормою ч.2 ст.373 КК України необхідно ухвалити обвинувальний вирок і звільнити ОСОБА_7 , від покарання, як особу до якої не може бути застосовано жодного з видів покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.389 КК України.

Разом з тим, невідбуте покарання за попереднім вироком ( вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2020 року) може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком, однак даним вироком ОСОБА_10 не призначається жодного покарання, а відтак вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2020 року слід виконувати самостійно.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 - зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2021 року рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік на підставі ч.3 ст.61 КК України.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про застосування вимог ст.79 КК України щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Вважати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та звільнити її від покарання.

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2020 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді