В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження за №0000039 від 01.07.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безводня, Кіровоградського району, Кіровоградської області, громадянина України, працює у ТОВ «Кернел», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №253 від 08 листопада 2019 року, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

06.03.2020 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №50 солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду номера обслуги 4-го вогневого розрахунку 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1-го батальйону оперативного призначення.

Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.

Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, військовослужбовці у нічний час перебувають за місцем фактичного проживання та прибувають на службу до військової частини НОМЕР_1 НГУ (або до визначеного місця служби) на 08 годину 00 хвилин, тобто на ранкове шикування.

16 червня 2020 року, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_2 та незаконно, без поважних причин перебував поза межами військової частини до 23 листопада 2020 року, обов`язки військової служби не виконував, до місця служби не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, при цьому не звертаючись до органів військового управління, правоохоронних органів чи інших державних органів з питань подальшого проходження військової служби, хоча мав реальну можливість вчинити вказані дії.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби). (в редакції станом на день вчинення злочину).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, розкаявся у скоєному, підтвердив вчинення злочину при викладених обставинах, пояснив суду, що вчинив вказані дії, оскільки був невдоволеним умовами проходження служби. При допиті обвинувачений з точністю зазначив обставини, які повністю відповідають обставинам, зазначеним в обвинувальному акті.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорювали всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому, судом було роз`яснено учасникам процесу про позбавлення їх права на оскарження даних обставин в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби). (в редакції станом на день вчинення злочину).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність призначення покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин.

При призначенні обвинуваченому покарання за вчинений злочин, суд керується вимогами ст. 65 КК України та виходить з аналізу даних про особу обвинуваченого, суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно працевлаштований.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про доцільність та достатність призначення ОСОБА_4 покарання, необхідного для його виправлення, у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Суд, приймаючи до уваги також і наявність пом`якшуючої покарання обставини, конкретні обставини вчинення злочину, вважає, що забезпечити виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченою умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Підстав для застосування більш суворого покарання судом не встановлено.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, тому підстави для застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції станом на час вчинення), та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1