Справа № 133/1667/20
Провадження №11-кп/801/935/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.05.2020 за №0000370,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, клопотання прокурора задоволено, продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: -15.02.2003 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ст.ст.309 ч.1 КК України закрито справу у відповідності до статті 7 КПК України;
- 11.03.2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст.ст.187 ч.2, 121 ч. 1, 70 КК України до 8 років позбавлення волі;
- 05.10.2006 року Тростянецького районним судом Вінницької області за ст.ст.185 ч. 5, 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 13.08.2012 року Літинським районним судом Вінницької області за ст.ст.391, 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 07.08.2013 року по закінченню строку відбування покарання;
- 17.07.2017 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ст.ст.122 ч.1, 125 ч. 1,70 КК України до 3 років позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000370 від 05.05.2020р., стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , посилаючись на недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які б давали підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити, та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволено.
Продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, терміном на 60 (шістдесят) днів, до 29 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Вирішено ОСОБА_8 утримувати під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)», куди невідкладно надіслати копію цієї ухвали для виконання.
У задоволенні усного клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Роз`яснено обвинуваченому та його захиснику вимоги ст.201 КПК України.
У зв`язку із неявкою свідків в зал судового засідання, по справі оголошено перерву до 19.07.2021р. до 11.00 год., зобов`язано сторону обвинувачення відповідно до вимог ч.3 ст.23 КПК України забезпечити присутність під час судового розгляду у визначений судом день та час, свідків обвинувачення, які не були допитані під час розгляду даного кримінального провадження, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора повністю, застосувавши при цьому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки щодо допустимості доказів, визнання їх такими, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні його підзахисним інкримінованого правопорушення, а також не з`ясовано, вчинення якого кримінального правопорушення інкримінується ОСОБА_8 . Клопотання прокурора не містить обґрунтування, чим позбавило суд можливості надати йому належну оцінку виходячи із принципу рівності сторін та змагальності судового процесу. Також вказав, що судом першої інстанції було проігноровано думку сторони захисту щодо зміни запобіжного захисту ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження

В судове засідання адвокат ОСОБА_7 не прибув, на електронну адресу суду надійшла заява в якій він просив вказаний судовий розгляд провести за його відсутності та за відсутності його підзахисного ОСОБА_8 , вимоги викладені в своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах останнього підтримав та просив їх задовольнити.

Апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не надіслав до суду заяву про своє бажання брати особисту участь у її розгляді.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.
Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.
Прокурор не заперечила щодо проведення судового розгляду у відсутність захисника та обвинуваченого, тому відповідно до ч.4 ст.405 КПК України судове засідання проведено у їх відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 29.08.2021, суд першої інстанції встановив та виходив з того, строк тримання відносно ОСОБА_8 під вартою було обрано до 09.07.2021р. включно. Також враховано наявність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та необхідність уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, вплинути на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вважав такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого злочину. Також вважав доведеним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки офіційно не працевлаштований, не має належного та постійного джерела доходу (прибутку), може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще в судовому засіданні не допитані.

При цьому судом першої інстанції також було враховано такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, відсутністю сталих соціальних зв`язків та стосунків, а також вільний вибір місця знаходження та проживання, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, також у суду були відсутні докази, які б свідчили про те, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд першої інстанції не вбачав підстав для його задоволення.

Також суд першої інстанції враховуючи обставини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства відносно потерпілої сторони, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, особи обвинуваченого, не вбачав підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з інкримінованим останньому кримінальним правопорушенням, відсутність доказів його вини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом даного розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування ОСОБА_8 продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Встановлено, що продовження щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та його захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставини провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода захисника на залишення обвинуваченому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Разом з тим, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання за їх вчинення, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність соціально-стримуючих зв`язків, відсутність постійного місця роботи вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК Українистрок дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4