У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 100 000 000 80 від 17 лютого 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ПП А.Т.Н.
ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2020 ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладення на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися до зазначеного органу для реєстрації.

Цивільні позови у провадженні задоволені частково та стягнуто на користь:

- потерпілої ОСОБА_10 з Приватного підприємства А.Т.Н. 6.467,57 грн. 30.000,00 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров?ю та моральну шкоду, відповідно, а всього - 36.467,57 грн.;

- потерпілої ОСОБА_13 з НАК СК Оранта - 6.869,20 грн. та 343,46 грн. страхове відшкодування за шкоду завдану здоров`ю та за моральну шкоду, відповідно, а всього 7.212,66 грн.; з Приватного підприємства А.Т.Н. - 40.000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

- потерпілої ОСОБА_9 з Приватного підприємства А.Т.Н. - 8.735,56 грн. та 30.000,00 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров`ю та за моральну шкоду, відповідно, а всього - 38.735,56 грн.

У проваджені вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 17.02.2019, близько 08 год. 40 хв., перевозячи пасажирів маршрутом № 346 сполученням Катюжанка - Київ (АС Полісся) та керуючи автобусом Мерседес Бенц 312, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку м. Києва на 53 км. + 750 м. автодороги Київ-Іванків-Овруч, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив злочинну недбалість, не був уважний до дорожньої обстановки, невчасно відреагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху, допустив виїзд на зустрічну смугу руху та зіткнення із автомобілем Ніссан Кашкай, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 та з автомобілем Тойота Камрі, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , які рухалися в напрямку м. Овруч.

Внаслідок зіткнення потерпілим пасажирам зазначеного автобуса та водію автомобіля Ніссан Кашкай заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, зокрема:

- ОСОБА_10 - компресійні переломи тіла 3-го і 4-го грудних хребців, перелом верхнього краю правої лопатки, струсу головного мозку, міжм`язову гематому правої гомілки;

- ОСОБА_9 - струс головного мозку, забій грудної клітини праворуч з переломами 2-9-го ребер, забої м`яких тканин обличчя;

- ОСОБА_15 - переломи 3-9-го ребер зліва та 6-го ребра справа з наявністю лівостороннього гемотораксу (незначного), забою правого колінного суглобу, струс головного мозку;

- ОСОБА_16 - уламкового перелому лівої променевої кістки, забій правого колінного суглобу, посттравматичні гематоми правого стегна і правого передпліччя;

- ОСОБА_13 - компресійні переломи 3-6-го грудних хребців, струс головного мозку, контузія і параорбітальна гематома правого ока;

- ОСОБА_8 - кураєвий перелом 1-го пальця лівої китиці, забій грудної клітки праворуч.

Таким чином ОСОБА_6 порушив п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, зокрема для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Допущені ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та призвели до заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду в частині вирішених цивільних позовів, представник цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 вапеляційній скарзі просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2020:

- у частині стягнення з Приватного підприємства А.Т.Н. на користь ОСОБА_10 30.000 грн. на відшкодування моральної шкоди змінити шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди;
- у частині стягнення з Приватного підприємства А.Т.Н. на користь ОСОБА_13 40.000 грн. на відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині шляхом вирішення заявленого цивільного позову;
- у частині стягнення з Приватного підприємства А.Т.Н. на користь ОСОБА_17 30.000 грн. на відшкодування моральної шкоди змінити шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, представник цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 зазначає, що потерпіла ОСОБА_13 пред`явила цивільний позов до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Оранта та обвинуваченого ОСОБА_6 , а до апелянта позивач не пред`явила цивільного позову, тобто суд за власною ініціативою прийняв рішення про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_13 моральної шкоди без пред`явленого цивільного позову, що є істотним порушенням процесуального законодавства, яке призвело до незаконного судового рішення.
Вказує представник цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 і на те, що суд, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 , послався лише на твердження потерпілої про неможливість повного відновлення, тобто такий висновок не ґрунтується на об`єктивних даних//доказах.
Крім того, на переконання представника цивільного відповідача, вирок суду у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_17 у розмірі 30.000 грн. - є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції, визначаючи такий розмір відшкодування, не мотивував в рішенні//вироку, з яких об`єктивних даних він виходив, що свідчить про необґрунтованість судового рішення в цій частині.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_6 подала заперечення (відзив) на апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 , в яких просить вскасуванні вироку Вишгородського районного судуКиївської області від 03.12.2020 в частиністягнення з Приватного підприємства А.Т.Н.на користь ОСОБА_13 40.000,00 грн. навідшкодування моральної шкоди - відмовити.

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Неявка потерпілих в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_12 на підтримку апеляційних вимог у повному обсязі, пояснення прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, пояснення обвинуваченого та захисника, що заперечували проти задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду про стягнення з Приватного підприємства А.Т.Н. на користь ОСОБА_13 моральної шкоди, вважаючи доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними, а в іншій частині щодо вирішення апеляційної скарги - покладалися на розсуд суду, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому представником цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_12 у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які, окрім показань обвинуваченого та потерпілих, у тому числі щодо вирішення цивільних позовів, і дослідження даних про особу обвинуваченого - судом першої інстанції не досліджувались в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і представник цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, а також представник цивільного відповідача ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено на підставі положень ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують його покарання, за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Що стосується висновків суду першої інстанції за результатами вирішення поданих у кримінальному провадженні цивільних позовів, то колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції в цій частині, оскільки таке рішення, всупереч доводів апеляційної скарги та позиції в суді апеляційної інстанції представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. - є обґрунтованим.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як указують приписи ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Також згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду регламентуються ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Нормою ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

На підставі ч. 2 цієї норми матеріального закону, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За вказаним, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У провадженні встановлено, що, відповідно до тимчасового реєстраційного талону ХХТ № 011040 від 23.10.2018, власником транспортного засобу - автомобіля Мерседес Бенц 312, р.н. НОМЕР_1 , за участі якого відбулася досліджувана ДТП, є Приватне підприємство А.Т.Н. (а.п. 219-220 т. 1), який було передано ОСОБА_6 , що мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, для перевезення пасажирів (а.п. 221-222, 223-226 т. 1).

Отже, ОСОБА_6 використовував автомобіль на законній підставі, а тому, згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст. 1177 ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана кожному з потерпілих кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, має відшкодовуватися шляхом подання відповідного позову до суду, що випливає і з висновку, викладеному у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 за № 15-рп/2002.

Як указують матеріали провадження, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 звернулися з відповідними позовами про відшкодування заподіяної шкоди до власника джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу Мерседес Бенц 312, р.н. НОМЕР_1 , - Приватного підприємства А.Т.Н. (а.п. 43-59, 134-144 т. 1).

Суд, у свою чергу, розглянувши цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до Приватного підприємства А.Т.Н., в силу наданих йому ч. 3 ст. 26 КПК України повноважень, своє рішення мотивував тим, що цивільний позов потерпілої про відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди випливає з документально підтверджених витрат на її лікування на суму 6.467 грн. 57 коп., з відхиленням одного чеку, який є нечитабельним і зміст якого не може бути досліджений, задовольнивши позов частково.

Крім того, судом першої інстанції задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до Приватного підприємства А.Т.Н. про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, виходячи з документально підтверджених витрат на лікування на суму 8.735 грн. 56 коп., з відхиленням двох чеків, які є нечитабельними і містять дописування, та з яких неможна встановити, на що здійснено відповідні витрати.

Також цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 про страхове відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди судом першої інстанції задоволено частково на підставі ст. 24 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АМ 8025040 від 28.11.2018 та її заяви про страхове відшкодування поданої 01.04.2019 до НАК СК Оранта, відповідно до вимог ст. 35 цього Закону та виходячи з документально підтверджених витрат на лікування на суму 6.869 грн. 20 коп. (а.п. 104-122 т. 1).

При цьому, надані потерпілою ОСОБА_13 чеки стосуються витрат на придбання лікарських засобів, оплату медичного лікування, реабілітації хворої, що пов`язано з заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП і підтверджується сукупністю наданих медичних документів, а тому доводи відзиву цивільного відповідача НАСК СК Оранта суд першої інстанції відкинув як неспроможні.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував підстави і обставини, що обґрунтовані позивачами в судовому засіданні, зокрема: щодо глибини душевних страждань, які пов`язані з фізичним болем та стражданнями у зв`язку з ушкодженням їхнього здоров`я, тривалістю лікування та непрацездатності; щодо ступеню середньої тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень та ступеню негативних невідворотних наслідків для кожного з потерпілих, у тому числі тимчасовою інвалідністю//3-ї групи потерпілої ОСОБА_13 у зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату, ґрунтовних тверджень потерпілої ОСОБА_10 про неможливість повного відновлення здоров`я і продовження лікування, на що вона додатково надала дані в суді апеляційної інстанції; щодо вимушених змін в життєвих планах і стосунках потерпілих, а також з огляду на засади розумності і справедливості - а тому і визнав доведеним частково позови про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 та в повному обсязі на користь потерпілої ОСОБА_10 , правильність чого потерпілими не оспорена, з чим погоджується і колегія суддів, а тому і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 щодо зменшення розміру стягнутої з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .

Водночас, слід вказати, що колегія суддів не вбачає беззастережними доводи апеляційної скарги представника Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 , що підтримані в судовому засіданні представником ОСОБА_12 , про безпідставне стягнення на користь ОСОБА_13 моральної шкоди не з НАК СК Оранта чи з ОСОБА_6 , до яких було пред?явлено позов, а саме з Приватного підприємства А.Т.Н., оскільки останнє підприємство також було залучено до участі у провадженні як цивільний відповідач, представники якого, користуючись правами, подавали заперечення на цивільний позов ОСОБА_10 (а.п. 97-103 т. 1) та були обізнані і з позовною заявою ОСОБА_13 , як треті особи, у тому числі з вимогою про стягнення з ОСОБА_6 на її користь - 100.000 грн. моральної шкоди (а.п. 104-122 т. 1), за спричинення якої має нести відповідальність, як власник джерела підвищеної небезпеки саме Приватне підприємство А.Т.Н. згідно приписів ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, як належний відповідач у провадженні, яке-Приватне підприємство А.Т.Н., у свою чергу, має право установити відповідальність ОСОБА_6 у порядку, визначеному ч. 1 ст. 1191 ЦК України - зворотної вимоги (регресу) та ст.ст. 130, 132-134 КЗпП України, на чому наголошувала захисник ОСОБА_11 в запереченнях на апеляційну скаргу та в суді апеляційної інстанції, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, не вбачаючи таких порушень вимог закону, що порушують права Приватного підприємства А.Т.Н. у досліджуваному кримінальному провадженні, хоча б з підстав правильності та розумності, у тому числі і дотримання процесуальних строків, визначених ст.ст. 28, 318 КПК України.

Що стосується позову потерпілої ОСОБА_13 до НАК СК Оранта про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 50.076 грн., то він також був розглянутий та задоволений на суму 343 грн. 46 коп. в межах ліміту страхового відшкодування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів, крім наведеного вище, звернула увагу і на те, що апеляційні вимоги представника Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 не містить визначення сум грошових стягнень відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які вона просила зменшити, що носять узагальнюючий характер та не розкривають їх змісту, чому розмір задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, на переконання представника Приватного підприємства А.Т.Н. є явно завищеним та не відповідає вимогам розумності і справедливості, за відсутності доказів наявності моральної шкоди саме у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Судові витрати у провадженні стягнуті у порядку ст. 124 КПК України, а доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За викладеним, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного підприємства А.Т.Н. ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 100 000 000 80 від 17 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3