Справа № 201/5779/21
Провадження №1-кс/201/1829/2021
У Х В А Л А
Іменем України
14 червня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зняття арешту та заборони проведення будь-яких реєстраційних дій, накладених ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року по справі № 201/10251/17 в межах кримінального провадження № 0000456 від 24 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною заявою, обґрунтовуючи її тим, що одним із пріоритетних напрямків діяльності відділення є наповнення Державного бюджету України, шляхом приватизації державного майна та здачі його в оренду. Регіональне відділення є власником майна об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивної бази «Локомотив» у місті Дніпрі по вул. Набережна Перемоги, 1-К, та має потребу в реалізації права держави на продаж вказаного майна. Враховуючи, що відпала потреба в подальшому застосуванні вказаних заборон, просить скасувати арешт та заборони проведення будь-яких реєстраційних дій, накладених ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року по справі № 201/10251/17 в межах кримінального провадження № 0000456 від 24 квітня 2017 року на об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивної бази «Локомотив» у місті Дніпрі по вул. Набережна Перемоги, 1-К.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України подала до суду клопотання, в якому просила задовольнити заяву відділення та скасувати арешт та заборону проведення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивної бази «Локомотив» у місті Дніпрі по вул. Набережна Перемоги, 1-К.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20.07.2017 по справі №201/10251/17 було задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях №0000456 від 24.04.2017, накладено арешт на наступне нерухоме майно із забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна: нежитлову будівлю загальною площею 7503,8 кв. м.; земельну ділянку площею 0,5999 га, кадастровий номер :03:305:0039, що розташовані по вул. Набережна Перемоги, 1-К в м. Дніпро.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2018 по справі №201/7276/17, задоволено позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; визнано недійсним договір іпотеки № 1619 від 25.07.2016, засвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 .

Визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу Локомотив, розташованого на земельній ділянці площею 0,6 га, кадастровий номер :03:305:0039 у АДРЕСА_1 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу Локомотив, розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, кадастровий номер :03:305:0039 у місті Дніпрі по вул. Набережна Перемоги, 1-К.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2019 по справі №201/7276/17 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018 в частині визнання договору іпотеки недійсним і визнання права власності, та постановлено у скасованій частині нове. В задоволенні позовних вимог Регіонального відділення до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018 залишено без змін.

За інформацією, наданою заявником, згідно відомостей з Єдиного реєстру об`єктів державної власності об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивна база «Локомотив» у АДРЕСА_1 є державною власністю.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Арешт та заборона на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна перешкоджає заявнику здійснювати свої повноважень Регіонального відділення як державного органу управління об`єктами державної власності, що є визначенням його владних управлінських функцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За встановленого, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зняття арешту та заборони проведення будь-яких реєстраційних дій, накладених ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року по справі № 201/10251/17 в межах кримінального провадження № 0000456 від 24 квітня 2017 року - задовольнити.

Скасувати арешт із забороною проведення будь-яких реєстраційних дій, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року по справі № 201/10251/17 в межах кримінального провадження № 0000456 від 24 квітня 2017 року на нерухоме майно нежитлову будівлю об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивної бази «Локомотив», загальною площею 7503,8 кв. м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 1-к.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1