ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 657/1294/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/20/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 cт.125 КК України
У Х В А Л А
іменем України
23 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000453 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армянськ, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено:
за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 31.05.2017 року близько 18.00 години, перебуваючи біля входу до будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання їх наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар рукою в область обличчя потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді забою (травматичного набряку) м`яких тканин обличчя в області нижньої щелепи справа, садна на спинці носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є обов`язковим, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки, вона не ухилялась від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, а саме два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності за ч.4 ст.49 КК України Судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано не було. Як убачається з матеріалів справи, злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_7 вчинив 31.05.2017 року та з часу його вчинення минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності. Натомість судом не було роз`яснено обвинуваченому вимоги ст.49 КК України, не з`ясовано його думку щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить змінити вирок щодо ОСОБА_7 та вважати його засудженим за ч.1 ст.125 КК України на 80 годин громадських робіт та на підставі ст.49 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційних вимог прокурора, просив на підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Згідно із матеріалами справи, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, в обсязі висунутого йому обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового провадження, не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Що ж до доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку в частині призначення покарання, то вони є обґрунтованими.

Згідно із ч.5 ст.74 КК України особу може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України та роз`яснень, які містяться у п.8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки давності, вона не ухилялась від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, а саме 2 роки у разі вчинення кримінального правопорушення невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності за ч.4 ст.49 КК України.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом дотримано не було.

Згідно із вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке ним вчинено 31.05.2017 року та з часу його скоєння сплинули строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а саме 2 роки.
Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_7 у цей період вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий або ухилявся від слідства чи суду, матеріали кримінального провадження не містять.
Отже, ухвалюючи вирок, та, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, тобто не застосував положення статей 49, 74 КК України, що відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
У зв`язку з необхідністю виправлення помилки суду при призначенні ОСОБА_7 покарання, яка не погіршує становище обвинуваченого і не тягне за собою необхідність призначення йому більш суворого покарання, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання не можна визнати законним, тому його слід змінити з наведених вище підстав, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст.49 КК України від призначеного покарання у зв`язку з закінчення строків давності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи прокурора та заявлені ним вимоги, його апеляційну скаргу слід задовольнити.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - змінити.
На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді у виді 80 годин громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності.
У решті цей вирок щодо нього - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суд.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3