Справа № 501/1140/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь обвинувальний акт № 0001665 від 24.12.2017 р. та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

2 квітня 2020 року, до Овідіопольського райсуду Одеської області з Одеського апеляційного суду згідно ухвали від 19.03.2020 р. про визначення підсудності в порядку п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, після скасування по даному кримінальному провадженню попереднього вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 05.08.2019 р. та призначення нового розгляду кримінального провадження № 0001665 від 24.12.2017 р. відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження в іншому складі суді - надійшли вищевказаний обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджені Іллічівською місцевою прокуратурою Одеської області за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Чорноморської окружної прокуратури вважав, що справа може бути призначена до судового розгляду, проти чого заперечували обвинувачений та його захисник, вважаючи необхідним повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України, зокрема, у зв`язку з відсутністю мотивів вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 та відсутністю конкретних і документально підтверджених тілесних ушкоджень, які отримала потерпіла ОСОБА_7 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду підготовчого засідання повідомлялася належним чином, у відповідності до норм чинного законодавства України, що підтверджується поштовим повідомленням, яке направлялось судом разом з повісткою з викликом до суду за останньою, відомою судові адресу місця проживання потерпілої, вказаною в обвинувальному акті ( АДРЕСА_1 ), та повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою».

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

У відповідності до норм ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення : зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити : 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення ; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування ; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має відповідати вимогам, визначеним ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Згідно із п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу.
Стаття 293 КПК України передбачає, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду - прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Суд звертає увагу на той факт, в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291, ст. 293 КПК України у розписках підозрюваного та його захисника про отримання ними копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не вказані кількість аркушів обвинувального акту та кількість аркушів реєстру матеріалів досудового розслідування. Тобто, у розписках обвинуваченого та його захисника не встановлений обсяг аркушів отриманих ними обвинувального акту та реєстру, що на думку суду, є порушенням права на захист обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення.

Суд встановив, що в порушення диспозиції п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, у пред`явленому обвинувальному акті відсутнє посилання (зазначення) органів досудового розслідування на конкретне насильство (в чому воно полягало) та конкретні тілесні ушкодження, які були спричинені потерпілій ОСОБА_7 неправомірними діями обвинуваченого Ібрагімова, а мається лише вказівка на судово-медичну експертизу № 41 від 22.03.2018 р. без вказання тілесних ушкоджень, хоча умови ст. 186 ч. 2 КК України, яка закидається органами досудового розслідування Ібрагімову передбачають відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, беручи до уваги, що при насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення або утримання такого майна (тобто, воно має прикладний, «інструментальний» характер).
Тобто, органами досудового розслідування в обвинувальному акті не вказано, в чому саме полягало насильство і в чому воно виразилось з боку обвинуваченого Ібрагімова по відношенню до потерпілої ОСОБА_7 , яка зазнала такого насильства, без вказівки на тілесні ушкодження, які їй були спричинені, що на думку суду, є неконкретною викладеною органом досудового розслідування кваліфікацію кримінального правопорушення, а тому є неналежним формулюванням обвинувачення, так як під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння), вчинених в процесі грабежу.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є - негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19.12.1989 р., «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі - надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Крім того, право бути проінформованим по характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, «Даллос проти Угорщини» п. 47, «Матточіа проти Італії» п. 58).

При чому, справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення «Даллос проти Угорщини») і крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Згідно із Постановою ВСУ від 24.11.2016 р. № 5-328кс16 важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, так як правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК України). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК України). Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК України).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра - є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаний обвинувальний акт № 0001665 від 24.12.2017 р. відносно Ібрагімова за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить в собі чіткого розмежування між сформульованими встановленими органами досудового розслідування фактичними обставинами скоєння кримінального правопорушення та самим формулюванням обвинувачення, що суперечить нормам діючого КПК України, а фактично дублюють один одне в обвинувальному акті.

Таким чином, в даному обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, органами досудового розслідування некоректно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими та відсутнє, окремо викладене належне формулювання обвинувачення, хоча згідно із вказаною нормою Закону, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення Закону і статті (частину статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, які в даному випадку є тотожними один одному, що є неприпустимим в розумінні вимог КПК України, ЄКПЛ та рішень ЄСПЛ.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Вказаних норм у вказаному обвинувальному акті не було дотримано прокурором, як і не було дотримано прокурором належного формулювання обвинувачення в частині вказівки на тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_7 , без конкретного вказання тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілої, якій нібито спричинені такі тілесні ушкодження, а тим більш, з посиланням на висновок судово-медичної експертизи № 41 від 22.03.2018 р., отриманих останньою внаслідок протиправних дій Ібрагімова і посилання на який в обвинувальному акті грубо суперечить принципам верховенства права і неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, передбачених ст.ст. 7,8,22,23 КПК України і по суті є розкриттям сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, що є неприпустимим.

До того ж, як зазначено в п. 7 Реєстру матеріалів досудового розслідування (розділ ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення) - висновок судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_7 від 22.03.2018 р. має № 42, а не № 41, як вказано в обвинувальному акті.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України - підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, дата, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, повинні бути викладені чітко і конкретно.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, зазначене, на думку суду, перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо Ібрагімова, чиє право на захист в даному випадку порушене.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції по захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права : бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Усі вищезазначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, порушені права обвинуваченого на захист, а тому матеріали підлягають поверненню прокурору.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

В порушення п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, Реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі II «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» - не містить жодних реквізитів прийнятих процесуальних рішень, а мається лише короткий опис таких рішень, а також відсутнє посилання на місцезнаходження речових доказів по справі.

Згідно приписів ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід та проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститись в хронологічному порядку, дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, її номер, найменування та час проведення, а також зазначені в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення та дати їх прийняття.

Однак, всупереч вказаної норми Закону - Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК - дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту - відсутні будь-які дані щодо дати та часу повідомлення про підозру ОСОБА_6 та відсутня кваліфікація кримінального правопорушення відносно останнього.

Також, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням.

Однак, суд встановив, що відомостей про обвинувальний акт № 0001665 від 24.12.2017 р. відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, який є процесуальним рішенням в реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 9 ст. 290 КПК України - визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, про завершення досудового розслідування та надати доступ до матеріалів досудового розслідування, а сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

В порушення вказаної норми Закону в Реєстрі відсутнє повідомлення підозрюваному, його захиснику, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, відсутнє письмове підтвердження протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів, а мається лише «повідомлення про завершення досудового розслідування». Однак, не вказано, кому саме з учасників кримінального провадження повідомлено слідчим про завершення досудового розслідування.

У переліку процесуальних дій Реєстру - взагалі не вказано повідомлення про підозру, коли і кому таке повідомлення було вручене. Слідчим, всупереч вимогам КПК України, повідомлення про підозру не включено в перелік процесуальних рішень, хоча повідомлення про підозру є процесуальною дією, і у відповідності до вимог ст. 110 КПК України на стадії досудового розслідування оформлюється письмовим повідомленням про підозру.
Системний аналіз положень ст.ст. 110,111,276,277 КПК України дозволяє суду дійти висновку, що повідомлення про підозру є процесуальною дією, а письмове повідомлення про підозру є процесуальним документом, який не є процесуальним рішенням у розумінні кримінального процесуального закону.
Таким чином, повідомлення про підозру є процесуальною дією, яка спроваджується складанням процесуального документа письмового повідомлення про підозру.
Так, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, із урахуванням ч. 1 ст. 290 КПК України - не містяться відомості про роз`яснення прав учасникам кримінального провадження із зазначенням відповідних реквізитів, а наявність чи відсутність таких даних в реєстрі матеріалів досудового розслідування має важливе значення із урахуванням вимог ч. 12 ст. 290 КПК України для їх оцінки на відповідність вимогам ст. 86 КПК України.

Таким чином, в Реєстрі матеріалів досудового розслідування - відсутня інформація про час проведення відповідних процесуальних дій; повідомлення про підозру (час та дата), та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа; відсутнє процесуальне рішення щодо місцезнаходження речових доказів; не зазначені реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; не зазначено час та дату закінчення досудового розслідування, що свідчить про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст. 291 КПК України.

Крім цього, в розділі Реєстру «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування» - відсутні дані щодо обраної відносно обвинуваченого Ібрагімова міри запобіжного заходу або про її незастосування відносно останнього.

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

У зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам діючого КПК України, а саме: ст.ст. 109,110,111, 237,278,290,291,293 КПК України, беручи до уваги те, що без усунення вказаних виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, а усунити їх в підготовчому судовому засіданні неможливо, тому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 109,110,290,291,293,314 КПК України, практикою ЄСПЛ, ЄКПЛ, суд, -

УХВАЛИВ :

Повернути обвинувальний акт № 0001665 від 24.12.2017 р. та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України прокурору Чорноморської окружної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1