Справа №635/1251/21
Провадження по справі № 1-в/635/255/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 29 травня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 29 липня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, він з 17 липня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 від 01 березня 2021 року, засуджений характеризується з позитивного боку, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази, стягнень не має. Постановою начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» від 06 серпня 2020 року переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальнох реабілітації як засуджений, який стає на шлях виправлення; працевлаштований на підсобному господарстві ДСР, до праці ставиться сумлінно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійсню за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; входить до складу ради колективу засуджених ДСП, проявляє розумну ініціативу у реалізації завдань РКЗД; відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом телефонних розмов, побачень, отримання посилок та передач. Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 , складеної заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_7 та довідки про заробітну плату, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_8 , ОСОБА_4 у період часу з серпня 2018 року по липень 2020 року та з вересня 2020 року по січень 2021 року був працевлаштований до цеху №11, ТОВ «Вітана ТМ», де виконував роботи з механічної обробки деталей, миття флекси, переробки та сортування вторсировини, підсобні роботи.
Згідно довідки про майновий стан, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 02 березня 2021 року, складеної бухгалтером установи ОСОБА_8 , процесуальні витрати за вироком суду у розмірі 286 гривень станом на 02 березня 2021 року засудженим відшкодовані у повному обсязі.

Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_4 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має п`ять непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)12 квітня 2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки,

2)03 червня 2013 року Комінтернвським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

3)09 жовтня 2013 року Комінтернвським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

4)11 грудня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 29 червня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяця 27 днів,

5)19 квітня 2018 року Комінтернвським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 , ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції закону, який діяв на час вчинення) відносились до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, вчинив вказані злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням, зокрема за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2012 року та звільнення від відбування покарання умовно-достроково, зокрема за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 травня 2018 року, за час тримання в слідчому ізоляторі, стягнень та заохочень не мав, режим тримання не порушував. З 17 липня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100».
Згідно Витягу з протоколу №46 від 11 листопада 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення. Повторно питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого може бути розглянуто не раніше 12 травня 2021 року. Однак засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання 18 лютого 2021 року, тобто через три місяці після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 .

Після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_4 як особі, яка не довела свого виправлення, до останнього було застосовано лише одне заохочення 20 січня 2021 року у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 05 квітня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1