Справа № 761/8827/21
Провадження № 1-кс/761/5854/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщені суду
клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0005467, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України, про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:

05.03.2021прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0005467, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту: 000, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що у приміщенні офісу приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_5 по вул. Саксаганського, 119 у м. Києві невстановлена особа, використовуючи завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.10.2019, продавцем якої ОСОБА_7 , а покупцем ОСОБА_8 .
В ході перевірки оперативної інформації встановлено, що на момент посвідчення вказаного правочину, 01.10.2019, у відповідності до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянка ОСОБА_6 вважалось померлою (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а тому жодним чином не могла укладати будь-які правочини від свого імені.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення шахрайських дій із майном, яке належало ОСОБА_6 , причетна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка використовуючи підроблений паспорт померлої ОСОБА_6 , діючи за вказівкою та спільно з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_2 , користується номером мобільного телефону НОМЕР_1 , заволоділа правом власності на квартиру АДРЕСА_1 .
З огляду на вищевикладене, орган досудового розслідування вважає, що об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 , незаконно привласнена вказаними особами та надалі, шляхом здійснення правочину, стосовно перереєстрації, зміни власників та укладання фіктивних договорів, викликає сумніви щодо добросовісності набуття такого майна вказаними особами.

Постановоюслідчого від 25.12.2020 вищевказанийоб`єкт нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту: 000 визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

У судове засідання прокурор не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурором подано заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, в якій він клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без власника майна є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання згідно ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власників майна.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про наявністьі достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України, з огляду на наступне.

Так, в провадженні СВШевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження№ 0005467, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане нерухоме майно необхідно з метою збереження речових доказів як на об`єкт кримінально-протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 25.12.2020 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно зрішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07 травня 2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12 березня 2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11 червня 2015).

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує і те, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи вищевикладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005467 від 11.07.2020, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 25.12.2020 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту наквартиру № 6, по АДРЕСА_3 , загальною площею 31,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту: 000, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0005467, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту: 000, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ,із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1