ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1556/18 Номер провадження 11-кп/814/104/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 194 КК- Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000459 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Міняйлівка Тарутинського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України на З роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, покладено відповідні обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20 241 грн. 87 коп. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн. та 5000 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 02 вересня 2018 року близько 19-00 год. на велосипеді прибув до господарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , де перелізши через паркан господарства, облив легкозаймистою рідиною з нафтопродукту автомобіль Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу ОСОБА_10 підійшов до будинку, розбив віконне скло, та обливши легкозаймистою рідиною з нафтопродукту шматок тканини, яку зазделегідь взяв з собою, підпалив її та кинув до кімнати будинку. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 покинув господарство, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки вогонь на автомобілі було погашено ОСОБА_9 , який прибув на місце події, а загорання будинку не сталося, оскільки палаюча тканина погасла самостійно.

Не погоджуючись з даним вироком потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_7 та постановити новий вироком, яким призначити ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк З роки.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 Кк України не можна визнати достатньо обгрунтованими, оскільки суд фактично не навів у вироку переконливих доводів про необхідність застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що позитивно характеризують обвинуваченого та пом`якшують його відповідальність. Зазначає, що суд не взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, що настали внаслідок пошкодження майна, особу обвинуваченого, який заподіяну шкоду не відшкодував, в судовому засіданні висловився, що він ніколи перед потерпілим не вибачиться.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий та його представник не зявились, але звернулись з письмовими заявами про підтримку своєї апеляційної скарги в повному обсязі та розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обгрунтованим, пояснення обвинуваченого та його захисника про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 194 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції в цих частинах вирок суду не переглядає.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, фактичні обставини провадження учасниками судового розгляду не оспорювалися, а тому суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно з п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання, а послався на тяжкість вчиненого злочину, визнання обвинуваченим своєї вини, не розкривши при цьому ні дані про особу ОСОБА_7 , які б давали підстави для такого висновку, ні у чому полягають фактичні обставини, що істотно зменшують суспільну небезпечність злочину вчиненого обвинуваченим.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є пошкодження майна небезпечним способом, майнову шкоду потерпілому не відшкодував і не намагався її відшкодувати, не шкодує, що вчинив даний злочин, що не свідчить про його щире каяття, офіційно не працює, є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальність за тяжкі та особливо тяжкі злочини, в тому числі за умисне вбивство, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні обставини на підставі яких суд зміг би дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За таких обставин доводи апелянта про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 194 КК України покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є слушними.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.

Згідно приписів ст.75КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, даний злочин вчинив з помсти, що свідчить про схильність до вчинення злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно ніде не працює, вину визнав, але в скоєному не розкаявся, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 194 КК України в мінімальному розмірі.

Будь-яких обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, матеріали справи не містять, а тому колегія суддів враховуючи вищенаведене приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.194 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

У зв`язку з набранням вироку апеляційного суду законної сили взяти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під варту негайно в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_7 обраховувати з 22.02.2021 року.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання ним копії судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_11 .