КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження № 0001065 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 серпня 2021 року включно.

Також цією ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу у 40 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 грн.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, раніше неодноразово судимий, притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні, офіційно не працює та не займається суспільно-корисною працею, не має постійного місця проживання у м. Києві, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення його вини, та вчинення іншого кримінального правопорушення, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3383/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити або ухвалити нову ухвалу, в якій визначити розмір застави у 20 розмірах прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, підтверджуючі причетність підозрюваного до інкримінованого йому злочину, кваліфікація злочину в частині кваліфікуючої ознаки проникнення до сховища матеріалами кримінального провадження не підтверджена.
Крім того, вважає, що ризики, зазначені стороною обвинувачення, абсолютно формальні, жодного реального обґрунтування не мають, оскільки, відповідно до матеріалів кримінального провадження, свідками злочину являються працівники поліції, впливати на яких підозрюваний не може жодним чином, підозра в частині кваліфікації злочину необґрунтована, підтверджень того, що підозрюваний збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення, стороною обвинувачення надано не було.
Більш того слідчим (прокурором) не було доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим не було підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 . Всі вищезазначені ризики не ґрунтуються на будь-яких доказах, а є лише припущеннями сторони обвинувачення, формально зазначені в клопотанні про застосування запобіжного заходу, а посилання прокурора лише на тяжкість злочину суперечить усталеній практиці ЄСЛП.
Крім того, розмір застави, який визначається слідчим суддею, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, повинен бути достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
При цьому, згідно позиції Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується, а як вбачається з даного провадження, кваліфікація інкримінованого обвинуваченому злочину становить замах на вчинення злочину та сума вартості викраденого майна, відповідно до наданих матеріалів, становить 2 421,75 гривень.

Таким чином, враховуючи те, що протягом тривалого перебування обвинуваченого під вартою з дня обрання запобіжного заходу із визначенням застави у 40 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90 800 гривень, таку заставу не було внесено, що свідчить про її непомірний розмір, а отже, такий розмір має бути зменшено до рівня, який гарантуватиме виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та буде достатнім стримуючим засобом для ухилення від досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001065 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Суд першої інстанції дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_6 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 02 липня 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 серпня 2021 року включно, та визначив заставу у 40 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненніособою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, раніше неодноразово судимий, притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні, офіційно не працює та не займається суспільно-корисною працею, не має постійного місця проживання у м. Києві, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення його вини, та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, в тому числі і шляхом зменшення визначеного розміру застави, колегія суддів не встановила.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, на час винесення оскаржуваної ухвали, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважував вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника в частині недоведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та правильності даної кваліфікації - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Оскільки розмір застави визначений судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, не знаходить колегія суддів і підстав для зменшення обвинуваченому її розміру, адже застава у меншому розмірі, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення проти власності, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та даних про його особу, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року, якоюпродовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 серпня 2021 року, включно, із визначенням застави у 40 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3