ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000419 за апеляційною скаргою в.о. керівника прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця м. Чернівці Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України і призначити йому покарання: за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; за ч.1ст. 135 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

ЄУНСС №718/2214/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
КП №11-кп/822/76/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього зобов`язання.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

До набрання вироком законної сили, змінено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 11278 гривень 05 коп. стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.

Як встановлено вироком суду першої інстанції та перевірено у апеляційному суді, ОСОБА_6 01.09.2020 року приблизно о 23:50 год., перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Ford-Transit», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по автомобільній дорозі міжнародного значення М-19 (Доманове Ковель Чернівці Тереблече) по вул. Незалежності в м. Кіцмань Чернівецької області в напрямку м. Чернівці, яка освітлювалась міським електроосвітленням, зі швидкістю, що перевищує допустиму 50 км/год. в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку №107 «А» та проїжджаючи ділянку дороги, яка вкрита асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_6 , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив самовпевненість у своїх діях, своєчасно не виявив небезпеку для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити - пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд в межах проїзної частини дороги на останню, в результаті чого ОСОБА_10 померла за короткий проміжок часу.

Згідно висновку експерта КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» № 642 від 29.09.2020 року, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок полі травми у вигляді чисельних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Згідно висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ № 486-а від 15.10.2020 року в діях водія автомобіля «Ford-Transit», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог п. 12.3 і 12.4 ПДР, що з технічної точки зору перебувало в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

Крім того, водій ОСОБА_6 , безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, достовірно знаючи, що саме своїми діями він поставив ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан внаслідок травмування автомобілем, залишив останню на проїжджій частині дороги, продовживши рух.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть особи, потерпілої ОСОБА_10 , та ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, особою, яка мала змогу надати їй допомогу та яка своїми діями поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду 1 інстанції, в.о. керівника прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи кваліфікацію дій засудженого та доведеності його вини, вважає вирок таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить скасувати вирок, ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України і призначити йому покарання: за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; за ч.1ст. 135 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вказує, що судом першої інстанції не повною мірою враховано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. Зокрема, судом необґрунтовано застосовано щодо обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням.

На переконання сторони обвинувачення, судом не взято до уваги характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали і є незворотними та непоправними - смерть людини.

Вважає, що по справі відсутні такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття і сприяння у розкритті злочину. Також вважає, що судом не було надано належної оцінки обставині, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих речовин.

На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_11 , а також обвинуваченим ОСОБА_6 подано заперечення, в яких вони просять залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора.

Висловлюються про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому.

Вважають, що підстави для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, а саме, без застосування положень ст. 75 КК України, - відсутні.

Крім того, судом першої інстанції, при визначенні обвинуваченому міри покарання, оцінено всі ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Стороною обвинувачення оскаржується, зокрема, правильність призначення покарання обвинуваченому з огляду на положення ст. 65 КК України.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як те вимагають положення ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, обставини, які обтяжують покарання, й призначив останньому покарання в межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення його волі, звільнивши від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Однак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість застосування стосовно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, недостатньою мірою взято до уваги та оцінено всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України.

Згідно із ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Як встановлено ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого може бути підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

Вирок суду скасовується судом апеляційної інстанції та ухвалюється свій вирок у разі, зокрема, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п 20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив тяжке та невеликої тяжкості кримінальні правопорушення, одне кримінальне правопорушення вчинене з необережності, інше - умисне.

Як особа обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має постійне місце проживання та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перебуває на обліку лікаря психіатра, однак перебуває на обліку лікаря нарколога.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Разом із тим, враховується характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень.

Зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, хоч і характеризується необережною формою вини, проте, слід зауважити, що носить високий ступінь суспільної небезпечності, оскільки вчинений ОСОБА_6 при застосуванні джерела підвищеної небезпеки, у населеному пункті, грубо порушуючи ряд вимог ПДР України та перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння.

Слід зважати на те, що поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення - характеризується як негативна.

Обвинувачений після скоєння наїзду на пішохода, не вчинив жодних дій, спрямованих на можливе усунення загрози для здоров`я та життя потерпілої, залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала в небезпечному для життя стані (таким чином, одразу вчинив ще один злочин, умисно).

Обвинувачений не намагався викликати медичну допомогу для потерпілої, повідомити про вчинене поліцію, натомість залишив на автомобілі місце кримінального правопорушення, поїхавши додому.

Вказані дії обвинуваченого суттєво підвищують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

Кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_6 потягли тяжкі і невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 , яка була особою молодого віку.

Вказані обставини, зважаючи на наведені вище положення закону, Постанов Пленуму, практики ЄСПЛ, надають підстав прийти до висновку про те, що застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у конкретному випадку положень ст. 75 КК України - не є доцільними та виправданими в аспекті визначеної законом мети покарання, і не тільки щодо виправлення та перевиховання обвинуваченого, а й щодо превенції вчинення злочинів.

Оцінивши у сукупності досліджені під час судового слідства докази по справі, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, при призначенні йому покарання за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо його розміру, проте висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 , без ізоляції від суспільства та застосування положень ст.75 КК України є неправильним, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку та призначенням ОСОБА_6 покарання з реальним його відбуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 апеляційний суд враховує, що він вчинив необережний тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а також умисний нетяжкий злочин, від якого настала смерть однієї людини, самовпевнено та безвідповідально експлуатував транспортний засіб, перебував у стані наркотичного сп`яніння, потерпілій допомоги не надав, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, відшкодував завдану шкоду, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, має постійне місце проживання та позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перебуває на обліку лікаря психіатра, однак перебуває на обліку лікаря нарколога. Колегія суддів також враховує повне визнання вини обвинуваченим, думку потерпілої ОСОБА_13 , яка просила суд не позбавляти волі ОСОБА_6 , його молодий вік, те що на його утриманні знаходяться мати ОСОБА_14 , інвалід ІІ групи з дитинства, та батько ОСОБА_15 , який має захворювання цукровий діабет ІІ тип. середньої тяжкості.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням та без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.ст.69,75КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, думку потерпілої з приводу покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу в.о. керівника прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2020 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Взяти під варту ОСОБА_6 в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23 квітня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення: з 03.09.2020р. по 29.12.2020р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення 1 день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3