Справа № 199/3495/21
УХВАЛА
Іменем України

02 червня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання Прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000036, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
01.06.2021 до суду надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого відділення ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000036, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 20.11.2020 на підставі технічного паспорту та рішення виконавчого комітету Амур-Нижноьодніпровської районної ради у м. Дніпропетровську № 99 від 24.01.2002 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 будівлю магазину, площею 117,5 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того встановлено, що за аналогічних підстав ОСОБА_4 набуто право власності на будівлю магазину, площею 119,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську №217 від 26.03.2003.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, законів України «Про регулювання містобудівельної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку.

Разом із цим, відомостей щодо надання у користування та реєстрації дозвільних документів ОСОБА_4 у зв`язку з будівництвом об`єкта нерухомого майна площею 119,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 не виявлено.

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради дозвільні документи у сфері містобудування у зв`язку з спорудженням об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 в Реєстрі будівельної діяльності відсутні.

За інформацією Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради, що рішення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська від 26.03.2003 № 217 «Про дозвіл на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 » не існує.

Також, відповідно до інформації Головного архітектурно-будівельного управління Дніпровської міської ради , адреса-Янтарна 75Г жодному об`єкту на території міста не надавалась, відповідні розпорядчі документи про присвоєння або зміну вказаної адреси відсутні. Паспорти прив`язки тимчасових споруд не оформлювались, містобудівні умови та обмеження для проектування та будівництва не надавались.

31.05.2021 у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом будівлю, площею 119,7 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вище викладене, а також те, що вказана будівлю, площею 119,7 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 має суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження факту набуття права власності може вказувати на самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на них використання підроблених документів з метою посвідчення права приватної власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою шляхом заборони розпоряджання та користування даним майном.

Разом з тим, є необхідним заборонити користуватися цим майном та обмежити право розпоряджатися ним, так як не застосування заборони розпорядження та використання вищезазначеним майном може привести до його зникнення, втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженню.

Прокурор в судове засідання не з`явився, заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити, та провести розгляд у його відсутність, що надав заяву.

З метою забезпечення арешту майна, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без виклику власника майна.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0000036 від 07.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, зафіксовано, що до Лівобережної окружної прокуратури м.Дніпра надійшов матеріал у відношенні невстановлених осіб, котрі на території Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра здійснюють самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до положень ст.ст. 170, 171 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України,

При цьому, слідчим суддею встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на об`єкт нерухомого майна площею 117.5 кв.м., що розташований за адресою Дніпро вул. Янтарна,75Г, належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За вищевикладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту з метою забезпечення збереження речового доказу, так як матеріали кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження виправдовують потреби досудового розслідування втручання у права та інтереси власника майна, оскільки підстави на які посилається слідчий у клопотанні є об`єктивними та достатніми задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування та застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково а саме в частині накладення арешту шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000036, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будівлю магазину, площею 117.5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

02.06.2021