Провадження № 1-кп/760/88/20
Справа № 760/4494/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2020 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
за участю прокурора: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_3
представника потерпілого: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 14.11.2015 року за №0011130 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року продовжено строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на 60 днів, який спливає 02.11.2020 р., однак по провадженню триває судове слідство і не прийнято остаточного рішення, а тому судом поставлено питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Вказував, що підпадає під дію «Закону Савченко» та перебуває під вартою вже майже 6 років, таким чином, фактично відбуває покарання, що є порушенням ст. 62 Конституції України та ст. 5 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод».
Прокурор у судовому засіданні проти заявленого обвинуваченим клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання не заперечувала та просила покласти на останнього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Представник потерпілого не заперечував проти заявленого обвинуваченим клопотання про зміну запобіжного заходу.
Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Встановлено, що 10.03.2016 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 14.11.2015 року за №0011130 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово судом продовжувався, та який спливає 02.11.2020 р., однак по провадженню триває судове слідство і не прийнято остаточного рішення.
В судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, так як вважає, що підпадає під дію «Закону Савченко» та перебуває під вартою вже майже 6 років, тобто фактично відбуває покарання, що є порушенням ст. 62 Конституції України та ст. 5 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод».
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Враховуючи правову позицію, викладену в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.
Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд приходить до висновку, що ризики у зв`язку з якими обвинуваченому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зменшилися, оскільки він перебуває достатньо довгий час під вартою, розгляд триває повільно внаслідок постійних неявок в судове засідання захисника, на участі якого наполягав обвинувачений, з метою захисту прав останнього.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.
При цьому, оцінюючи можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому, суд виходить з вимог кримінального процесуального закону.
Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За змістом ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р, яка діяла до 20.06.2017 р., строк попереднього ув`язнення зараховується у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі в межах того кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а)затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б)затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в)тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г)перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ)перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29.08.2018 по справі 663/537/17, провадження № 13-31кс18, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Таким чином, подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права ОСОБА_3 на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.
Відтак, з метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи обвинуваченого ОСОБА_3 та суспільства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та застосування до нього такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, який на переконання суду у повному обсязі забезпечить дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки та цілком нівелює можливість реалізації останнім спроб ухилитися від суду.
Крім того, в судовому засіданні прокурор погодилася з доводами обвинуваченого та не заперечувала проти зміни запобіжного заходу останньому.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 194, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на особисте зобов`язання, строком на 60 днів, тобто до 26.12.2020 року.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками;
- не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора або суду;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду, негайно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №9.
Строк дії даної ухвали закінчується 26.12.2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1