Справа № 740/2538/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/340/21
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000630 від 07 червня 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22 квітня 2015 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, який на підставі ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року був звільнений від відбуття заміненого на більш м`яке покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на не відбутий термін 1 рік 11 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

На підставі ч. 4 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання, визначене ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року у виді обмеження волі, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 11 місяців 2 днів обмеження волі.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 07 червня 2020 року, близько 14 години 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі, АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через сварку з ОСОБА_8 , навмисно ударив того ногою по лівій нозі, чим заподіяв потерпілому синець лівого колінного суглобу, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити в бік пом`якшення та призначити йому за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 60 годин громадських робіт.

Мотивує тим, що призначене вироком суду покарання є занадто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає помилковим посилання суду на те, що кримінальне правопорушення було вчинено у присутності дітей його сестри, адже під час конфлікту між ним та потерпілим були присутні тільки дорослі, а його сестра ОСОБА_9 на даний час дітей взагалі не має, у зв`язку з чим вони не могли бути присутніми під час конфлікту, що відбувався 07 червня 2020 року.

Звертає увагу на те, що судом взагалі не було враховано, що він сам має трьох дітей і повинен матеріально забезпечувати свою родину. На даний час він працює в м. Біла Церква та проходить медичну комісію для того, щоб офіційно працевлаштуватись.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, просить врахувати, як пом`якшуючу обставину, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечувала проти аргументів обвинуваченого, вказуючи, що покарання призначене з урахуванням не відбутої частини покарання за попереднім вироком, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у спричиненні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні в суді першої інстанції визнав повністю, погодився з фактичним викладом обставин вчинення кримінального правопорушення, не заперечував проти показань потерпілого та обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, де однією з обставин, які обтяжують покарання, зазначено вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні в суді першої інстанції вказав на те, що 07 червня 2020 року він разом з матір`ю обвинуваченого та його сестрою прийшли до помешкання де проживав ОСОБА_7 . Повідомив, що під час конфлікту, який виник між ним та обвинуваченим, були присутні діти сестри обвинуваченого.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо анкетних даних сестри обвинуваченого, не встановлено чи є це сестра рідною чи двоюрідною. Оскільки вказана обставина не оскаржувалась обвинуваченим в суді першої інстанції, а тому не може досліджуватись під час апеляційного розгляду. Більш того, до апеляційної скарги не надано письмових доказів того, що його сестра ОСОБА_9 дійсно не має дітей.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та наявність ряду обтяжуючих обставин, негативні данні про особу винного, а також висновки досудової доповіді уповноваженої особи органу з питань пробації і призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, новий злочин вчинив у період умовно-дострокового звільнення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Вимога обвинуваченого визнати пом`якшуючою обставиною наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей є безпідставною, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність на утриманні ОСОБА_7 дітей, а також даних про те, що він їх утримує, оскільки ніде не працює, на час апеляційного розгляду провадження тільки розпочав працевлаштування. Під час умовно-дострокового звільнення від покарання він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною четвертою вказаної статті кримінального Закону визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

22 квітня 2015 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2017 року невідбуту частину покарання за вироком суду від 22.04.2015 було замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 10 місяців 19 днів.

25 жовтня 2018 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області засуджений ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, заміненого на більш м`яке, у виді обмеження волі, строком на 1 рік 11 місяців. Строк умовно-дострокового звільнення закінчувався 25 вересня 2020 року.

Умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень вчинив 07 червня 2020 року, у період умовно-дострокового звільнення від покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Визначивши остаточне покарання за правилами статей 71 та 72 КК України у вигляді 1 року 11 місяців 2 днів обмеження волі, суд першої інстанції фактично до покарання, яке обвинувачений не відбув за попереднім вироком у виді 1 року 11 місяців обмеження волі, за новий злочин збільшив його тільки на два дні.

За таких обставин, коли покарання призначене за сукупністю вироків у мінімально допустимих межах, законних підстав для його пом`якшення чи переходу бо іншого виду покарання, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12