В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

судді ОСОБА_1

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000035 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Федорівка Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кобеляцьким РВ УМВІ України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_2 , українця, має середню спеціальну освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2021 року, близько 10 години, ОСОБА_3 з метою крадіжки чужого майна прийшов до господарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , яке огороджене суцільним парканом з окремим зачиненим входом, та, діючи умисно, шляхом подолання перешкоди у вигляді зачиненої хвіртки проник на огороджену територію, звідки таємно вчинив крадіжку металевого швелеру, вартість якого відповідно до висновку експерта № 390/21 від 05.02.2021 року становить 389 гривень 20 копійок, яким розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище.

23 лютого 2021 року між прокурором Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 та за згодою потерпілого ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, в обсязі підозри.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Зважаючи на те, що сторонами узгоджено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а також повне визнання вини підозрюваним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховуючи що останній має постійне місце проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, сторони вважають за можливе виправлення підозрюваного без ізоляції від суспільства та прохають звільнення його від відбування покарання з випробуванням, в порядку статті 75 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом частини 4 статті 469 Кримінального процесуального кодексу України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У постанові від 19 листопада 2018 року по справа № 205/5830/16-к Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння потерпілого, яка використовується для постійного та тимчасового зберігання майна, є сховищем.

За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_3 є правильною.

Злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до тяжких.

Потерпілий ОСОБА_5 під час досудового розслідування надав прокурору письмову згоду на укладення угоди. Будь-яких претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_3 , не має, на суворій мірі покарання не наполягає. Просить розгляд угоди проводити у його відсутність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення частини 2 статті 473 та частин 4, 5 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України, крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, сторонами угоди покарання визначене у межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, визнав повністю. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором і призначити узгоджене покарання. Пояснив, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості.

Прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник у судовому засіданні просили затвердити дану угоду, призначити узгоджене сторонами покарання, а також визначити обвинуваченому мінімальний строк випробування.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_3 .

Враховуючи тяжкість злочину та особу винного, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, зважаючи, що викрадене майно було вилучене, а потерпілий жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, суд вважає можливим застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, вважаючи таке покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, поклавши на нього обов`язки, визначені частиною 1 статті 76 цього Кодексу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не вбачається.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 100, 124, 174, 314, 369, 370, 373, 374, 468, 469, 470, 472, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 лютого 2021 року між прокурором Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі частин 2-4 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, визначивши тривалість іспитового строку один рік.

Відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: металевий швелер 10х5 см., товщиною металу 1 см., довжиною 4 м., який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , повернути власнику ОСОБА_5 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України до Полтавського апеляційного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 476 Кримінального процесуального кодексу України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасуванням вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя