Справа № 308/5777/18
27 липня 2021 р. м. Ужгород
у справі №308/5777/18 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_1 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 червня 2021 року.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційні скарги: адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23. 06. 2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та продовжено обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, до 20. 08. 2021 включно, - без змін.
З висновками колегії суддів викладеними в даній ухвалі з приводу того, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незгідний з наступних підстав.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
За правилами частини 5 статті 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Частиною 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Також частинами 3, 4 статті 5 Конвенції визначено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту c пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
А статтею 6 Конвенції передбачено що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кондратенко проти України» (заява №9333/20) від 20. 05. 2021 констатовано порушення щодо ОСОБА_4 п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання заявника під вартою під час досудового розслідування. ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна сплатити ОСОБА_4 1900 Євро відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Держава Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (ст. 1 Конвенції).
Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, частина 1 статті 2 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV).

А статтею 17 Закону № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Хоч ЄСПЛ в зазначеному рішенні й визнав надмірною тривалістю тримання ОСОБА_4 під вартою під час досудового розслідування, але ж колегія суддів вважала, що рішення ЄСПЛ не містить висновку про те, що встановлені стосовно ОСОБА_4 порушення Конвенції були спричинені такими рішеннями судів, існування яких й надалі зумовлює шкідливі наслідки, яких не можна усунути (виправити) іншим способом, аніж їх скасуванням (ухвал апеляційного та місцевого судів) то за цих обставин відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

З цього приводу слід зазначити те, що обвинувачений ОСОБА_4 якраз у зв`язку з даними рішеннями судів про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою і перебуває надмірно під вартою під час досудового розслідування, що і визнав ЄСПЛ у даному рішення.

Не можна погодитись з твердження колегії суддів і в частині того, що ЄСПЛ вказаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо надмірної тривалості тримання під вартою ОСОБА_4 лише під час досудового розслідування, а зазначена ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення та не була предметом розгляду ЄСПЛ. Проте, такий висновок суперечить самому рішенню ЄСПЛ де в підпункті (а) пункту 3 резолютивної частини рішення Суд посилається на таблицю в додатку. З якого вбачається, що надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування ЄСПЛ вважає це тримання під вартою більше ніж 3 роки. А тому, враховуючи вимоги статті 62 Конституції України та частини 5 статті 17 КПК України правильним буде твердження з приводу того, що ЄСПЛ вкладає в поняття «під час досудового розслідування» як тримання під вартою у ході безпосередньо досудового розслідування так і тримання під вартою протягом судового розгляду. Таким чином дані стадії розслідування та розгляду справи не можуть розмежовуватись в контексті тривалості тримання особи під вартою, оскільки це має більш ширшу мету, яка кореспондується з принципом розумного строку провадження.

У пункті 6 зазначеного рішення ЄСПЛ наведено посилання на зміст пункту 3 статті 5 Конвенції, який передбачає, що Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту (с) пункту 1 цієї статті … має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При цьому на мою думку прокурором не доведено наявність ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, які б спростовували висновки ЄСПЛ наведені в зазначеному рішенні стосовно наявності надмірності тривалості тримання під вартою.

Констатація ЄСПЛ у рішенні «Кондратенко проти України» факту надмірної тривалості тримання під вартою під час досудового розслідування зі здійсненням виплати державою Україна за це порушення певної компенсації не може в подальшому свідчити про те, що позаяк держава здійснила виплату належної компенсації заявнику і тим самим забезпечила відновлення порушених прав заявника, а тому негативні наслідки, які продовжують існувати після цього з надмірної тривалості тримання під вартою можуть і надалі існувати, суперечило б самій суті звернення заявника до ЄСПЛ за захистом порушеного права стосовно надмірної тривалості тримання його під вартою до ухвалення обвинувального вироку судом, а також змісту статті 10 Закону № 3477-IV.

Вочевидь доведеним за матеріалами справи є факт тримання обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою більше ніж 3 роки. Та за твердженням ЄСПЛ така тривалість тримання обвинувачених під вартою під час досудового розслідування має ознаки надмірності, які держава Україна зобов`язалась усувати настільки, наскільки це можливо, щоб забезпечити особі такий попередній юридичного стану, який вона мала до порушення Конвенції та протоколів до неї.

З метою недопущення порушення прав обвинувачених щодо обмеження їх свободи у зв`язку з триманням їх під вартою вважаю, що продовжений обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи таким, що не узгоджується з національним законодавством, практикою і нормам ЄСПЛ.

Суддя: ОСОБА_8