ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1098/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2068/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою, обраний на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, до 17.04.2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тобто, домашній арешт з електронним браслетом, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України та не навів обґрунтування доцільності продовження щодо нього раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, обвинувачений посилався на незадовільний стан здоров`я, а також просив звернути увагу на те, що на його утриманні знаходиться мати, яка є пенсіонером, крім того, він має рідну сестру, дружину та дочку інваліда дитинства. Також просить звернути увагу на те, що під вартою він вже знаходиться 4 роки і 2 місяці.

В апеляційній скарзі обвинувачений заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги з його обов`язковою участю.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, з урахуванням введених в Україні та затверджених змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 21 квітня 2021 р. №405, про встановлення карантинних заходів з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р., суддею доповідачем до початку апеляційного розгляду було направлено відповідний запит через адміністрацію ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», в якій тримається обвинувачений, для з`ясування процесуальної позиції обвинуваченого щодо його бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно отриманої заяви з ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», обвинувачений ОСОБА_7 відмовився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Інших заяв від обвинуваченого до канцелярії апеляційного суду не надходило, що надає можливість проведення апеляційного перегляду без участі ОСОБА_7 , що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення його становища.
До початку апеляційного розгляду до суду надійшла заява від захисника ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 , в якій він просить проводити апеляційний перегляд без його участі, оскільки він приймає участь в іншому судовому засіданні в суді у м. Полтаві.
У зв`язку з тим, що відповідно до ч.1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а також з метою дотримання права на ефективний захист та розумних строків розгляду судового провадження, ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.04.2021 року було залучено захисника за призначенням через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській та Луганській областях для здійснення захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 .
Отже, захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції здійснює адвокат ОСОБА_6 .
Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без його участі.

За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року відбувається за участю лише захисника обвинуваченого.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанціїє обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченогопереховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження,, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченогоч.3 ст. 187КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідно до ст. 12 КК України, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2007 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 393, 198, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що об`єктивно свідчить про наявність ризику вчинення ним інших злочинів, незаконного впливу на потерпілих, свідків та про можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у злочині, вчиненому відносно життя та здоров`я фізичної особи, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.
Посилання обвинуваченого на те, що у нього на утриманні знаходиться мати, яка є пенсіонером, наявність у нього рідної сестри, дружини та дочки інваліда дитинства, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого йому злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_7 від противоправних дій.

Крім того, обвинуваченому належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювань, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на тривалість розгляду цього кримінального провадження та наголошує на необхідності його розгляду у межах розумних строків, відповідно до положень ст.28 КПК України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді