Справа № 368/387/21
Провадження № 1-в/368/57/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5
Захисник засудженого: адвокат ОСОБА_6

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за:
- поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_8 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 30 січня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення прва керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 30 травня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін,;
- 09 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, касаційну скаргу представника цивільного відповідача, - задоволено частково, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - скасовано, призначсено в цій частині новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок суду першої інстанції та ухївалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -
- який з 10.07.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 11.09.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В :
30.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_10 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 30 січня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення прва керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 30 травня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін,;
- 09 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, касаційну скаргу представника цивільного відповідача, - задоволено частково, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - скасовано, призначсено в цій частині новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок суду першої інстанції та ухївалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -
- який з 10.07.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 11.09.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
30.04.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та призначено № справи 368/387/21, провадження № 1 в/368/57/21.
18.05.2021 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Судове засідання по справі № 368/387/21, провадження № 1 в/368/57/21, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_10 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 30 січня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення прва керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 30 травня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін,;
- 09 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, касаційну скаргу представника цивільного відповідача, - задоволено частково, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - скасовано, призначсено в цій частині новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок суду першої інстанції та ухївалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -
- який з 10.07.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 11.09.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, -
- призначено до слухання на 10 год. 00 хв. 03.06.2021 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Зобов`язано Державну установу ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 03.06.2021 року о 10 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. Зобов`язано Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 09 год. 00 хв. 01.06.2021 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
5. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3).
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні ОСОБА_5 не підтримав, та зазначив, що причиною непідтримання установою виконання покарань подання послугувала та обставина, що ОСОБА_5 отримав 27.05.2021 року дисциплінарне стягнення у виді догани за зберігання заборонених предметів у виді мобільного телефону та сім картки, тобто, - допустив зліснге порушення правил відбування покарань в установах покарань, а тому до таких осіб не може бути застосована пільга, передбачена ст. 81 КК України, адже пільги застосовуються лише до осіб, які не мають дисциплінарних стягнгень.
Хоча ОСОБА_5 загалом за час відбування покарання характеризувався позитивно, проте, в зв`язку з тим, що під час відбування покарання він вчинив дисциплінарний проступок, в зв`язку з чим на моменту розгляду подання має не зняте та не погашене стягнення, - адміністрація установи виконання покарань не підтримує своє подання.
Суд позитивно оцінює позицію представника установи виконання покарань, з огляду на наступне:
- так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, - станом на час слухання даного кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 має діюче стягнення за порушення режиму відбування покарання, при цьому, - засуджений не має ні одного заохочення за зразкову поведінку за час відбування покарання, хоча має заохочення за добросовісне відношення до праці, проте, суд зазначає, зразкова поведінка та добросовісне відношення до праці, - різні речі, а тому зразкова поведінка та відношення до праці судом при вирішення справ даної категорії розглядаються в поєднанні та в комплексі з іншими обставинами.
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань підтримав в повному обсязі.
Вважає, що своєю зразковою поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що заслуговує на застосуванні до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 відповів наступне:
- перед початком відбування покарання його під розпис було попереджено про заборону зберігання заборонених предметів, та було роз`яснено наслідки в разі виявлення заборонених предметів;
- він особисто ставив підпис під письмовим попередженням про заборону зберігання заборонених предметів;
- адміністрація колонії ніколи не чинила йому заборон щодо здійснення телефонних дзвінків до рідних;
- так, виявлені заборонені предмети належали йому;
- даний телефон та сім картка були йому потрібні для того, щоб телефонувати дружині, яка хворіє в нього на цукровий діабет.
Суд критично відноситься до показань засудженого ОСОБА_5 в частині того, що за час відбування покарання він має зразкову поведінку, з огляду на наступне:
- так як вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання взагалі не має заохочень зразкову поведінку, навпаки, - має одне діюче стягнення зща порушення умов відбування покарання, - що, на думку суду, - категорично вказує на ту обставину, що поведінка засудженого ОСОБА_5 є негативною, та не може слугувати прикладом для інших засуджених.
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, захисник засудженого ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від основного призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, обгрунтовував свою правову позицію тим, що його підзахисний за час віджбування покарань має лише одне дисциплінарне стягнення, поруч з тим, - його підзахисний має п`ять заохочень від керівництва установи виконання покарань.
Вважав, що поведінка його підзахисного свідчить про ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує на умовно дострокове звільнення, а тому просив задовольнити подання установи.
Суд критично відноситься до позиції захисника засудженого, з огляду на наступне:
- так, звісно, захисник засудженого буде наполягати на задоволенні подання установи викоанння покарань, адже в разі задоволення такого подання його підзахисний буде звільнений від подальшого відбування основного судом призначеного покарання у виді позбавлення волі.
Проте, на відміну від позиції захисника засудженого, - матеріали кримінального провадження вказують на той факт, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, що судом буде обгрунтовано нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , - не підтримала, вважала, що таке подання не підлягає до задоволення, так як засуджений станом на час розгляду подання установи виконання покарань має дисциплінарне стягнення за зберігання заборонених предметів.
Суд позитивно сприймає позицію прокурора, з огляду на наступне:
- так, суд вважає, що позиція прокурора в даному випаджку грунтується на положеннях ст. 81 КК України, така позиція прокурора вірно обгрунтована обставинами справи, які були досліджені в судовому засіданні, та оцінку яким суд також надає нижче по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, який в судовому засіданні просив подання установи не задовольняти, вислухавши засудженого, який підтримав подання установи виконання покарань, вислухавши думку захисника засудженого, який підтримав подання установи виконання покарань, вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Київ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 30 січня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення прва керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 30 травня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін,;
- 09 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, касаційну скаргу представника цивільного відповідача, - задоволено частково, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - скасовано, призначсено в цій частині новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок суду першої інстанції та ухївалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -
- з 10.07.2019 року утримується в ДУ «Київський СІЗО», та з 11.09.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
Початок строку покарання: «10» липня 2019 року.
Кінець строку покарання: «10» січня 2023 року.
1/2 строку покарання: «10» квітня 2021 року.

Станом на 03.06.2021 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 1 (один) рік 221 день.

Дійсно, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав поведінку, яка дозволяла суду розглянути питання щодо застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, з самого початку відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав позитивну поведінку поведінку.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений під час його перебування в ДУ «Київський СІЗО» не допускав порушення правил відбування покарань, відповідно, - дисциплінарних стягнень не мав, проте, - не мав і заохочень.
По прибуттю в ДУ «КВК (№115)» отримав 5 (п`ять) заохочень.
Проте, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за останній час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не має поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, яка має вираз в тому, що засуджений отримував заохочення за добросовісне відношення до праці, - заслуговує на позитивну оцінку, проте, суд вважає, що отримання заохочень лише за сумлінне відношення до праці до не може розцінюватися, як достатня обставина, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Суд вважає, що при вирішенні питання того, чи можливо до засудженого застосовувати пільгу, слід встановити, що остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, (що має вираз в отриманні заохочень за зразкову поведінку та добросовісне ставлення до праці), проте, проаналізувавши такі дані у відношенні засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не заслуговує на таку пільгу, - з огляду на наслідки вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, - яка судом оцінюється як негативна.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
- заохочення:

1. 09.01.2020 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач ВК
агенському об`єкті.

2. 02.04.2020 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач ВК
агенському об`єкті.

3. 08.10.2020 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач ВК
агенському об`єкті.

4. 05.01.2021 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач ВК
агенському об`єкті.

5. 01.04.2020 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач ВК
агенському об`єкті.

- стягнення:

1. 27.05.2021 р. Виявлено та вилучено заборонені предмети, а Догана Нач ВК
саме: мобільний телефон та сім картку.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений починає ставати на шлях виправлення, проте, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 07.05.2021 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - наявні в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений має 5 (п`ять) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що, - не маючи ні одного заохочення за зразкову поведінку, - має діюче дисциплінарне стягнення за порушення умов відбування покарання.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 03.06.2021 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за весь період відбування покарання (особливо в період, коли відносно нього було направлено подання про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі до суду) в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що під час відбування покарання засуджений має негативну поведінку, адже не мав заохочень за зразкову поведінку взагалі, напроти, - має діюче стягнення за порушення умов відбування покарання, що дає суду підстави прийти до висновку, що засуджений ОСОБА_5 ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання.

Що стосується відношення до праці, наявності заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявності чи відсутності стягнень, то суд зазначає, що, дійсно, засуджений ОСОБА_5 добросовісно відноситься до праці, в зв`язку з чим має 5 (п`ять) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, поруч з цим, - станом на час розгляду подання установи виконання покарань засуджений ОСОБА_5 має діюче стягнення, яке він отримав за порушення порядку відбування покарань в установах виконання покарань, причому, - таке стягнення згідно положень КВК України, - відноситься до злісного порушення, яке характеризується підвищеною небезпекою.

Так, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань.

Також суд наголошує на тій обставині, що заохочення засудженим отримані не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі, тобто, - не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, проте, обгрунтовував свою позицію лише тим, що має п`ять заохочень, хоча і має станом на час слухання подання установи виконання покарань одне діюче дисциплінарне стягнення, яке отримав в той час, коли подання установи вже було подано до суду, що, на думку суду, - не може свідчити про щире каяття засудженого ОСОБА_5 , адже, - засуджений, вчинивши дисциплінарне правопорушення, яке відноситься до категорії злісних, - перекреслив свою позитивну характеристику з точки зору правослухняності.

Так, щире каяття засудженого у вчиненому злочині повинно, на думку суду, - мати прояв в тому, що засуджений повинен просити вибачення в потерпілої сторони, робити спроби чи взагалі по можливості відшкодувати шкоду, заподіяну злочином.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 не відшкодував шкоду потерпілій стороні, а саме, - ОСОБА_9 , а почав її відшкодовувати саме перед настанням пільги, (а.с., 7, - мотивувальна частина вироку суду), що, на думку суду, - не може свідчити про щире каяття засудженого.

Суд звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 почав відшкодовувати шкоду потерпілому ОСОБА_9 лише за 8 місяців до настання пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (як матеріальну, так і моральну).

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановленихї Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони, яка була нею висловлена в судовому засіданні, та яка міститься в мотивувальній частині вироків, якими засуджено осіб до позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженого ОСОБА_5 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженого ОСОБА_5 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Додатково суд зазначає, - щодо наявності діючого стягнення.
Так, постановою про накладення адміністративного стягнення від 27.05.2021 року на засудженого ОСОБА_5 було накладено дисциплінарне стягнення у виді Догани.

Дане дисциплінарне стягнення на ОСОБА_5 накладено за вчинення дисциплінарного проступку, - зберігання заборонених предметів, якими в даному випадку були мобільний телефон та сім картка.

Факт зберігання засудженим ОСОБА_5 заборонених предметів, на думку суду, - достеменно свідчить про той факт, що засуджений ОСОБА_5 ще не став остаточно на шлях виправлення та перевиховання, - що є підставою для відмови в задоволенні подання установи виконання покарань.
Суд наголошує на тій обставині, що зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.
Зберігання грошей, цінних паперів забезпечується адміністрацією колонії.

Згідно ч. 4 ст. 107 КВК України засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби заборонені до використання в колонії.

Згідно ч 5 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 131 1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Згідно ст. 133 КВК України злісним порушенням установленого порядку відбування покарання є вживання спиртних напоїв, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи інших одурманюючих засобів; виготовлення, зберігання, придбання, розповсюдження інших заборонених предметів, участь у настільних азартних та інших іграх з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вчинення дрібного хуліганства; систематичне ухилення від лікування захворювань, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Згідно ч. 3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 року за № 1656/26433 засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 6);

Згідно додатку 6 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, - Перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і виористання яких засудженими заборонено, до заборонених предметів відносяться радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радиосигналів (радіостанції, модільгні телефони та зарядні пристрої до них, SIM картки, скетч картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери), тощо).

Підсумовуючи вищевказане, що стосується зберігання забороненого предмету, суд зазначає наступне.
Своїми діями, що знайшли вираз у зберіганні заборонених предметів у виді мобільного телефону марки «Xiaomi» та сім картки «Lifecell», засуджений ОСОБА_5 порушив наступні норми права:
- ч. 2 ст. 7 КВК України, - порушив обмеження, встановлені для засуджених, які визначені КВК України, Правилами внутрішнього розпорядку усанов виконання покарань;

- ч. 1 ст. 9 КВК України, не виконав встановлені КВК України, Правилами внутрішнього розпорядку усанов виконання покарань обов`язків, порушив правила поведінки осіб, які засуджені до позбавленн волі;

- порушив положення ст. 102 КВК України, - порушив режим виправної колонії, зокрема, порушив ч. 7 ст. 102, ч. 4 ст. 107 КВК України, згідно з якою тримав речі, які заборонено використосувати в колоніях під час відбування покарання;

- вчинив дисциплінарний проступок в розумінні ч. 1 ст. 131 1 КВК України, причому, даний проступок згідно вимог ст. 133 КВК Ураїни відноситься до злісного порушення установленого порядку відбування покарання;
- порушив ч. 3 розділу 3 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 року за № 1656/26433, згідно з яким засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 6);

- порушив розділ 2 пункт 4 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що наявність у засудженого (у відношенні якого вирішується питання про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання) діючого стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, який згідно положень ч. 1 ст. 131 1 КВК України відноситься до злісних порушень встановленого порядку відбування покарань, - є безумовною та достатньою підставою для відмови в задоволення подання установи покарання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 .

Що ж до наявності п`яти заохочень у засудженого ОСОБА_5 , то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання п`яти заохочень за відношення до праці, проте, - є в наявності дисциплінарне стягнення за злісне порушення порядку відбування покарання, - тобто, - є в наявності лише обставина, яка характеризує поведінку ОСОБА_5 з негативної сторони.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України,- так процес виправлення та перевиховання зірвано вчиненням засудженим злісного правопорушення, що має вираз у порушенні порядку відбування покарання, а тому процес виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_5 не містить ознаки стабільності та послідовності.
Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці, інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині добросовісного відношення до праці, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві, адже навіть при наявності факту знаходження подання про умовно дострокове звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі засуджений умисно, усвідомлено, знаючи про можливі наслідки після виявленння правопорушення, - вчинив злісне порушення правил відбування покарань, що, на думку суду, - свідчить лише про ту обставину, що процес ресоціалізації засудженого ще не досягнув тієї стадії, на якій можливе застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:
- як вбачається з мотивувальної частини вироку Оболонського районного суду міста Києва від 30.01.2019 року, внаслідок злочину, який скоїв засуджений ОСОБА_5 , - настала смерть однієї людини, одній олюдині заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, ще одній людині заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, ( а.с., 3 мотивувальна частина вироку), тобто, - загалом внаслідок скоєного злочину ОСОБА_5 заподіяно шкоду трьом особам, причому, - одній із них заподіяно найтяжчу шкоду, - смерть.

Так, згідно резолютивної частини вищевказаного вироку ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 221 день, а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який скоївши злочин, - спричнив смерть однієї особи, та спричинив два каліцтва, - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочин, буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання;
- згідно резолютивної частини вищевказаного вироку потерпіла сторона наполягала на призначенні покарання засудженому обов`язково у виді позбавлення волі.

Така позиція потерпілої сторони обумовлена повним невідшкодуванням ОСОБА_5 шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, чолого в діях засудженого ОСОБА_5 не вбачається.

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 221 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- засуджений на час вирішення питання про його умовно достркове звільнення має діюче дисциплінарне стягнення, яке згідно положень ч. 1 ст. 131 КВК України відноситься до злісних порушень правил відбування покарань, що свідчить про той факт, що засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте, зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - позитивно відноситься до позиції представника установи виконання покарань та прокурора щодо того, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_8 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 30 січня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців та додаткового покарання у виді позбавлення прва керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 30 травня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін,;
- 09 жовтня 2019 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу захисника залишено без задоволення, касаційну скаргу представника цивільного відповідача, - задоволено частково, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року та Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - скасовано, призначсено в цій частині новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок суду першої інстанції та ухївалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -
- який з 10.07.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 11.09.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1