У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгороді клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, працюючого в`язальником автомобільних джгутів ТОВ «Берег-Кабель ГмбХ», підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Сторона обвинувачення просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування.

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 16 грудня 2020 року близько 23 години 10 хвилин водій ОСОБА_5 , будучи самовпевненим та самонадійним, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи у стані алкогольного сп`яніння власним технічно-справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «OPEL» моделі «ZAFIRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шевченка, в населеному пункті міста Іршава, зі сторони центру міста у напрямку села Сільце, Іршавського району та, проїхавши 29-ть метрів від готельно-ресторанного комплексу «ІЛЛАРА», що по вул. Шевченка, 145, де дорога являє собою горизонтальну ділянку шляху, пряму в плані, має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.5, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, у темний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, діючи всупереч вимогам п.п. 1.3.; 1.5.; 2.1. а); 2.3. б); 2.9. а); 12.3.; 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, з моменту виникнення перешкоди для руху, у вигляді автомобіля, що рухається попутно в межах його смуги з меншою швидкістю руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, під час виконання маневру обгону не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не вживав заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля із задньою лівою частиною автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , що привело до втрати водієм ОСОБА_5 керування автомобілем марки «OPEL» моделі «ZAFIRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїзду його через зустрічну смугу руху на ліве, по ходу свого руху узбіччя, з послідуючим наїздом на пішоходів гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у той час, рухалися по лівому узбіччі, у попутному для водія ОСОБА_5 напрямку. За наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких помер на місці пригоди.

Закінчити досудове розслідування у межах строку тримання під вартою підозрюваного, тобто до 17.03.2021, не являється можливим у зв`язку з тим, що органу досудового розслідування необхідно отримати результат судової авто технічної експертизи по обставинах та механізму дорожньо-транспортної пригоди, скласти та вручити підозрюваному повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та виконати вимоги, передбачені ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий, прокурор підтримали клопотання, прокурор надав для приєднання до матеріалів копію протоколу про проведення слідчого експерименту від 22.12.2020, копію висновку експерта № 10/652 від 11.01.2021, копію висновку експерта № 10/657 від 05.01.2021, копію висновку експерта № 10/656 від 04.01.2021, копію висновку експерта № 2401, копії протоколів допиту потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 5.03.2021, витяг з бази «Адмінпрактик» щодо притягнення підозрюваного ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст.130 КУпАП. Щодо наявності у підозрюваного паспорту громадянина України для виїзду за кордон пояснив, що такі обставини в межах досудового розслідування не встановлювалися.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказував що тяжкість вчиненого злочину не може слугувати єдиною підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; впливати на свідків та потерпілих у ОСОБА_5 наміру не має. Просив врахувати позитивну характеристику ОСОБА_5 , зазначив, що останній проживає разом з батьками, які потребують догляду, має місце роботи. Відповідних документів, які б підтверджували вказані обставини, не надав, вказав, що всі підтверджуючі документи знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Додав, що підозрюваний ОСОБА_5 має намір відшкодувати потерпілим завдані ним збитки, однак знаходячись під вартою не має можливості працювати та відповідно отримувати дохід.

Також зазначив, що за ч.2 ст.286 КК України судом за результатами розгляду кримінального провадження може бути призначене покарання із звільненням від відбування покарання, так як даний злочин не є корупційним, внаслідок чого відсутня потреба у триманні ОСОБА_5 під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію захисника, заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні 0000339 від 17.12.2020 за ч.2 ст.286 КК України.

Стороною обвинувачення стверджено, стороною захисту не заперечувалося, що 16 грудня 2020 року о 23 год. 50 хв. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді.

17.12.2021 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, якщо воно спричинило смерть потерпілого /а.с.17-18/.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2020 обрано відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13.02.2021, без визначення застави.

03.02.2021 строки досудового розслідування продовжено першим заступником керівника обласної прокуратури ОСОБА_16 по кримінальному провадженні № 0000339 від 17.12.2020 до трьох місяців, а саме до 17.03.2021.

04.02.2021 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування строком, а саме до 17.03.2021.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2021 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, тобто до 17.04.2021.

Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується:

- протоколом огляду місця ДТП від 16.12.2020, схемою до протоколу огляду місця ДТП від 16.12.2020;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.12.2020;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , від 23.12.2020 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , від 21.12.2020 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , від 21.12.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 17.12.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 17.12.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , від 17.12.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , від 17.12.2020 року;

- висновком судово-токсичної експертизи №2401 від 28.12.2020, згідно якого, в результаті експертизи крові з вени водія ОСОБА_5 , виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,31%;

- висновком судової авто-технічної експертизи технічного транспортного засобу №10/656 від 04.01.2021;

- висновком судової транспортно трансологічної експертизи за №10/652 від 11.01.2021;

- висновком судової інженерно- транспортної експертизи № 10/657 від 05.01.2021.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Слідчим суддею приймається до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним інкримінованого йому злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення на даний час існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого п.1.ч.1 ст.177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Слідчому судді не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_5 залишаючись на волі, не буде ухилятись від органу досудового розслідування та суду, не надано доказів погіршення його стану здоров`я.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування підозрюваного ОСОБА_5 здається явно переконливою.

Крім того, на переконання слідчого судді, наявні підстави для продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, що обумовлено необхідністю досудового розслідування у кримінальному провадженні, необхідності проведення ряду процесуальних дій та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з триманням під вартою на більш м`який запобіжний захід. Доводи сторони захисту їх не усувають і не спростовують.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Слідчий суддя вважає, що твердження прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду заслуговує на увагу. Таке твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі визнання його винним у вчинені вище вказаного злочину.

Слідчий суддя вважає доведеним, що на наданому етапі розгляду справи існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що в свою чергу є підставою для продовження підозрюваному строку тримання під вартою.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, доводи сторони захисту не дають підстав вважати, що ризик переховування обвинуваченого на даний час відсутній.

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, враховуючи що докази по кримінальному провадженню в повному обсязі не зібрано, вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які були безпосередніми очевидцями події, з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. При обранні слідчим суддею іншого запобіжного заходу, відмінного від тримання під вартою, обвинувачений отримає можливість впливати на вказаних свідків та потерпілого за допомогою мобільного зв`язку та мережі «Інтернет», чого він буде позбавлений, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування підозрюваного під вартою, даних про особу підозрюваного, в силу характеру інкримінованого підозрюваному діяння та одночасної потреби у проведенні стороною обвинувачення дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважає за доцільним продовження терміну тримання підозрюваному ОСОБА_5 під вартою.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, призначення покарання, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів захисника проживає разом з батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює на посаді в`язальника автомобільних джгутів ТзОВ «Берег-Кабель ГМБХ», позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Також слідчим суддею враховано скоєння ДТП ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння/ висновок судово-токсичної експертизи №2401 від 28.12.2020, згідно якого, в результаті експертизи крові водія ОСОБА_5 , виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,31%; що більше ніж в 10 разів перевищує допустиму норму/. Окрім того, за даними бази «Адмінпрактик» раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст.130 КУпАП. Вказані обставини в сукупності свідчать про стійку девіантну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчий суддя при вирішенні питання щодо запобіжного заходу враховує, що підозрюваний є особою молодого віку, з задовільним станом здоров`я /протилежного не доведено/, неодружений, дітей не має, що свідчить про нестійкі соціальні зв`язки останнього за місцем реєстрації та проживання.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 17.04.2021.

Висновок слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні слідчого та прокурора обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою.

Прийшовши до висновку про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 до вказаного строку під вартою, слідчий суддя також враховує відсутність на теперішній час належним чином підтверджених медичних даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при обранні запобіжного заходу, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо воно спричинило смерть потерпіло.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОСВ відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_17 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратуру ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 17 квітня 2021 року.

Зобов`язати старшого слідчого в ОСВ відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_17 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1