Справа 357/3037/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3027/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві об`єднанні кримінальні провадження № 0002823 від 27.09.2019, № 0000908 від 03.03.2020, № 0002028 від 21.05.2020 та № 0002188 від 01.06.2020 за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 рокуміж прокурором та обвинуваченим
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Біла Церква, Київської області, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.02.2020 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, -
затверджено угоду про винуватості від 23 квітня 2021 у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0002823 від 27.09.2019, № 0000908 від 03.03.2020, № 0002028 від 21.05.2020 та № 0002188 від 01.06.2020;
визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 ч.1, ст. 309 ч.2 КК України та призначено йому покарання за:
- ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки;
- ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 за даним вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк досудового тримання його під вартою 27 вересня 2019, 03 березня 2020, 21 травня 2020 та 01 червня 2020 із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Не погоджуючись з даним вироком, прокурором подано апеляційну скаргу в якій указано на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування вимог апеляційної скарги указав про те, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень ст. 475 КПК України, призначив ОСОБА_7 покарання, не обумовлене в угоді про визнання винуватості. Так, апелянтом зазначено про те, що відповідно до угоди про визнання винуватості сторонами було погоджено, що покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України необхідно призначити у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. За ч. 2 ст. 309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2020 та остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Однак, на переконання сторони обвинувачення, місцевий суд вийшов за межі домовленостей узгоджених між сторонами в угоді про визнання винуватості з приводу розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та призначив покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 цим вироком частково приєднав не відбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 та остаточно призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. За наведених обставин просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причини неявки не повідомили. Неявка обвинуваченого та його захисника не є перешкодою для розгляду провадження.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Однак вказаних вимог закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом дотримано не було.
Так, відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, 23.04.2021р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої сторони погодились на призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зач. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 за даним вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 475 КПК України призначив ОСОБА_7 покарання, не обумовлене в угоді про визнання винуватості.

Як вбачається з вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року, судом затверджено угоду між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 про винуватості від 23 квітня 2021 у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0002823 від 27.09.2019, № 0000908 від 03.03.2020, № 0002028 від 21.05.2020 та № 0002188 від 01.06.2020, визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 ч.1, ст. 309 ч.2 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_7 за даним вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк досудового тримання його під вартою 27 вересня 2019, 03 березня 2020, 21 травня 2020 та 01 червня 2020 із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Відповідно до п. 3,4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не обумовлене в угоді про визнання винуватості, допустив істотне порушення вимог КПК України, що тягне за собою скасування судового рішення.

Крім того, судом також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 . Так, у випадку, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70 так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, після цього за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків.

Оскільки допущені судом першої інстанції істотне порушення вимог КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є такими, що позбавляють суд апеляційної інстанції прийняти своє рішення у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4