Дата документу 23.02.2021 Справа № 320/1199/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/686/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/1199/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на строк 60 днів, тобто до 05.04.2021 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що прокурором не було доведено те, що він, перебуваючи на волі, переховувався від органів досудового розслідування чи суду або що він перешкоджав кримінальному провадженню чи що йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Під час розгляду клопотання суд не дослідив жодних матеріалів провадження та в ухвалі не мотивував своїх висновків. Між тим, він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працевлаштований, позитивно характеризується.

Сторони кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надійшло, а тому апеляційний розгляд з огляду на ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК.

В судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що ризики, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання вартою, а саме можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи наявність у даній справі ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Наявність існування вказаних ризиків об`єктивно підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , його тяжкість (особливо тяжке), його підвищену суспільну небезпеку (злочин проти життя та здоров`я особи), а також тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні.

Крім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 за адресою мешкання проживав один, міцних соціальних зв`язків не має. Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 наразі триває та не завершений.

Наведені вище обставини у їх сукупності давали суду достатні підстави для висновку, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити дії, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти цим ризикам.

Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів, усупереч доводам обвинуваченого, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та місця роботи, на що звертав увагу в апеляційній скарзі обвинувачений, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4