печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
установив:
Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 за погодженням із старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 03.04.2021 р. звернувся до суду із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 від 13.04.2021 р. за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У клопотанні зазначено, що згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів належать органи Національної поліції.

Статтями 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що поліцейським заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 р. № 357 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 р. за № 443/34726) затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі «Інструкція»).

Згідно Інструкції сектор реагування патрульної поліції (далі «СРПП») це підрозділ патрульної поліції, який цілодобово забезпечує оперативне реагування на повідомлення про правопорушення або події, у межах компетенції здійснює їх розгляд, а також комплекс превентивних заходів шляхом патрулювання території обслуговування, виявлення та припинення правопорушень, застосування визначених законодавством поліцейських та інших заходів.

Основними завдання СРПП є: служіння суспільству, реалізація концепції «поліція та громада»; забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства та держави; протидія правопорушенням; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин, або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

01.02.2021 р. наказом начальника ГУ НП в Київській області № 25 о/с ОСОБА_7 та ОСОБА_5 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення № 2 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

За змістом примітки до ст. 364 КК України службовими особами у ст.ст. 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово, чи за спеціальними повноваженнями здійснюють функції представника влади чи місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_7 здійснює функції представника влади та згідно ч. 3 ст. 18 та пункту 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Так, близько 19:00 год. 11.04.2021 р. працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_5 при патрулюванні у с. Войтове Броварського району Київської області був зупинений автомобіль ВАЗ 2107 під керуванням ОСОБА_8 . У вказаний час та місці ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, за попередньою змовою з ОСОБА_5 у службовому автомобілі при розмові з ОСОБА_8 , забрав у нього без складання жодних процесуальних документів водійське посвідчення та висловив останньому вимогу передати йому та ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн за непритягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та повернення у подальшому водійського посвідчення, також ОСОБА_7 надав ОСОБА_8 аркуш паперу, де власноручно зазначив свій номер мобільного телефону НОМЕР_1 , і сказав, що, якщо останній знайде грошові кошти в сумі 10 000 грн, то щоб зателефонував, на що ОСОБА_8 був змушений погодитись. Після цього ОСОБА_8 звернувся до працівників правоохоронних органів та повідомив про незаконні дії. У подальшому у телефонній розмові 21.04.2021 р. близько 13:10 год. ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, продовжуючи свої злочині дії, направлені на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди у виді готівкових коштів у сумі 10 000 грн за попередньою змовою з ОСОБА_5 , повідомив на необхідність передачі йому неправомірної вигоди в сумі 10 000 грн та на наступний день зранку 22.04.2021 р. зателефонує до ОСОБА_8 і повідомить йому місце і час зустрічі для їх передачі. Наступного дня 22.04.2021 р. близько о 09:05 год. ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди, узгодивши їх з ОСОБА_5 , зателефонував ОСОБА_8 із номеру мобільного телефону НОМЕР_2 та повідомив, щоб він чекав у будинку по АДРЕСА_1 на його телефонний дзвінок, однак у цей же день ОСОБА_7 не зателефонував та зустрічі не відбулось. У подальшому 26.04.2021 р. близько 17:25 год. ОСОБА_7 , узгодивши свої дії з ОСОБА_5 , знаючи що ОСОБА_8 виїхав за межі с. Войтове, у телефонній розмові повідомив ОСОБА_8 , що якщо він буде вдома у будинку по АДРЕСА_1 , то щоб зателефонував ОСОБА_7 . Потім 28.04.2021 р. близько 10:40 год. ОСОБА_7 , узгодивши свої дії з ОСОБА_5 , у телефонній розмові повідомив ОСОБА_8 , що, якщо він буде у с. Войтове, Броварського району, Київської області, щоб він зателефонував йому, на що ОСОБА_8 погодився. Разом з цим у невстановленому слідством час та місці, але не пізніше 28.04.2021 р., ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди у виді готівкових коштів в сумі 10 000 грн, залучили до одержання такої неправомірної вигоди ОСОБА_9 . У подальшому 28.04.2021 р. о 17:29 год., перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_1 , який винаймав ОСОБА_8 , останній у телефонній розмові повідомив ОСОБА_7 , що він знаходиться біля будинку. У вказаній розмові ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, узгоджені з ОСОБА_10 , повідомив ОСОБА_8 , що до нього приїде людина і щоб він їй довіряв, а також вказана особа розкаже що потрібно йому робити, і саме в цей час під`їхав на скутері раніше знайомий йому ОСОБА_11 і ОСОБА_7 по мобільному телефоні вказав саме на ОСОБА_11 . При зустрічі ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 , що останній для ОСОБА_7 має передати йому грошові кошти, а він у свою чергу має повернути посвідчення водія, однак ОСОБА_8 відмовився це робити, оскільки йому не повернули посвідчення водія, на що ОСОБА_11 сказав почекати і йому потрібно від`їхати щоб привезти посвідчення водія. У подальшому близько 17:50 год. 28.04.2021 р. ОСОБА_11 повернувся на територію будинку по АДРЕСА_1 та віддав ОСОБА_8 посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 25.07.2015 р. Центром ДАІ 5901, яке 11.04.2021 р. без складання жодних документів вилучив ОСОБА_7 , на що ОСОБА_8 , діючи під контролем працівників правоохоронних органів, у свою чергу, слідуючи вказівкам ОСОБА_12 , передав ОСОБА_9 , який був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , неправомірну вигоду у виді готівкових коштів у сумі 10 000 грн, які були заздалегідь ідентифіковані працівниками правоохоронних органів. Після цього близько 17:55 год. 28.04.2021 р. до ОСОБА_13 підійшли працівники правоохоронних органів та представились, однак ОСОБА_13 , вчинивши фізичний опір працівникам правоохоронних органів, здійснив втечу з місця скоєння кримінального правопорушення разом з одержаною вищевказаною неправомірною вигодою. Таким чином ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , будучи працівниками правоохоронного органу, за пособництва ОСОБА_13 одержали від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн за непритягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та повернення водійського посвідчення. Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Слідчий, обґрунтовуючи клопотання, вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, здійснити вплив на свідків у кримінальному провадженні.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник, підозрюваний у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 28.04.2021 р. о 18:07 год. ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.
29.04.2021 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).
Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 .
Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства», рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Отже на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжний захід, враховує положення, що передбачені КПК України, а також вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедова проти Росії» Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також тяжкість покарання, що йому загрожує. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати кримінальному провадженню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до його застосування.
Долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має синів Вадима, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружину ОСОБА_15 , яка з 12.02.2020 р. є інвалідом Ш групи загального захворювання довічно, отже, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено на даний час обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби у межах строку досудового розслідування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
У задоволенні слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Застосувати до підозрюваного щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши останньому строком до 26.06.2021 р., включно, у період часу з 23:00 год. до 06:00 год. наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання йому невідкладної медичної допомоги.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;
не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
утримуватися від спілкування із свідками, підозрюваними та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
носити електронний засіб контролю.
Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 26.06.2021 р., включно.
У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування до 26.06.2021 р., включно.
Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції України в Київській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1