ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/385/21 Справа № 700/557/19 Категорія: ч.1 ст.263 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційою скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 18 березня 2021 року, яким

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працює, інваліда II групи, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Виправдано ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Витрати на проведення експертизи №1-000485 від 16.04.2019 року у розмірі 1884,12 грн. віднесені за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 13.02.2019 року близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич с.Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, незаконно придбав знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет. Вказаний пістолет придатний для здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 6,5 мм) використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди набувають достатньої вражаючої здатності для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень.

14.02.2019 року близько 00:40 годин ОСОБА_10 переносив вказаний пістолет у кишені свої куртки, коли на нього здійснили напад ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та під час бійки він його загубив. Вказаний пістолет того ж дня було виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події, неподалік місця, де ОСОБА_10 наносили тілесні ушкодження.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вироком суду ОСОБА_14 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальному провадженні в своїй апеляційній скарзі з доповненням просить вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що районний суд всупереч положень ст.ст. 9, 22, 23, 370, 374 КПК України, ухвалюючи вирок з реабілітуючих підстав, врахував лише доводи сторони захисту, зокрема покази самого ОСОБА_10 як доказ його невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, безпідставно визнавши такими, що заслуговують на увагу його свідчення про те, що він не знав, що знайдений ним предмет є вогнепальною зброєю та бойовими припасами, який він забрав та переносив для подальшої передачі працівникам поліції та у нього не було можливості повідомити поліцію про знахідку, оскільки був відсутній мобільний зв`язок.

Крім того посилається на відсутність у діях ОСОБА_10 умислу на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджуючи показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими під час судового засідання.

Районний суд не взяв до уваги те, що під час судового засідання ОСОБА_10 зазначив, що на кризі побачив пістолет, який був здоровий та важкий, таких він раніше не бачив, оглянув його вийнявши обойму, в якій знаходились 4-5 холостих патронів, що вказує на наявність у ОСОБА_10 відповідних знань та розуміння, що знайдений пістолет може бути вогнепальною зброєю, оскільки своїми діями він намагався переконатись у боєздатності пістолета, «служив в армії в комендатурі» та користувався різною зброєю, тому знає що таке вогнепальна зброя, пістолет ніс додому, щоб потім з`ясувати кому він належить чи повідомити поліцію, але коли вийшов в зону, де був мобільний зв`язок не зателефонував до поліції, пояснюючи це тим, що не звернув уваги, оскільки намагався утекти від людей, які його переслідували.

Місцевий суд в цілому упереджено підійшов до оцінки матеріалів кримінального провадження та безпідставно послався на покази ОСОБА_15 , які нібито підтверджують відсутність у діях ОСОБА_10 умислу на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоча ОСОБА_15 взагалі не знав про знайдений ОСОБА_10 пістолет, оскільки останній не повідомив ОСОБА_15 про знахідку, що свідчить про намір приховати вогнепальну зброю.

Так, у ході допиту ОСОБА_10 у якості потерпілого, органами досудового розслідування і був встановлений факт придбання та зберігання останнім пістолета марки «2огакі той. 914-8», яким незаконно заволоділи ОСОБА_13 та ОСОБА_12 після того як спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження. При цьому, допитаний у якості потерпілого ОСОБА_10 зазначив, що в ході того як йому ОСОБА_16 та ОСОБА_17 наносили удари, він чув, що хтось з них сказав: « ОСОБА_18 в нього пістолет», так як всі знали, що ОСОБА_10 ходить з пістолетом. Його стартовий пістолет «Зоракі» знаходився в правій кишені куртки.

Тобто, виходячи з вище зазначеного, саме покази потерпілого ОСОБА_10 у ході його допиту в рамках кримінального провадження №0000036 від 14.12.2019 стали підставою для початку кримінального провадження № 0000092.

Крім того, судом не враховано той факт, що будучи допитаним у якості потерпілого в рамках кримінального провадження №0000036 від 14.12.2019 року ОСОБА_10 , згідно ст. 384 КК України, було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання у зв`язку з чим останній дав зовсім інші покази ніж під час допиту в суді у якості обвинуваченого.

Тобто суд, приймаючи рішення про виправдання особи, посилається виключно лише на покази цієї ж особи, що у останньої не було умислу на незаконне придбання носіння та зберігання вогнепальної зброї, а лише на «виконання ним свого громадянського обов`язку щодо передачі знайденої зброї працівникам поліції».

При цьому покази ОСОБА_10 надані ним у якості потерпілого (будучи попередженим про кримінальну відповідальність) категорично відрізняються одні від показів які надані останнім у якості підозрюваного та на які у свою чергу посилається суд.

Крім того суд в супереч положенням ст. 94 КПК не надано оцінку обвинувальному акту у кримінальному провадженні №0000036 від 14.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 350, ч.2 ст. 262 КК України, який було приєднано до матеріалів справи за клопотанням сторони захисту (т.2 а.п. 28-31).

Також, в обвинувальному акті зазначено, що вказаний пістолет 14.02.2019 було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду місця події. Однак згідно протоколу місця події від 14.02.2019 та показань свідка ОСОБА_19 , які були подані у судовому засіданні вказаний пістолет було виявлено за адресою: АДРЕСА_2 . Виявлена описка в обвинувальному акті була усунута в ході допиту свідка ОСОБА_19 та дослідження протоколу огляду місця події від 14.02.2019.

Разом з тим, судом допущено порушення вимог ст. 376 КГЖ України.

Так, 18.03.2021 після завершення судового розгляду суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, при цьому зазначив, що рішення суду буде проголошено 19.03.2021 о 9 годині 50 хвилин.

Проте, 19.03.2021 прибувши до зали судових засідань на вказаний судом час судове засідання не відбулось та вирок суду у зазначений час не був проголошений. При цьому, прокурору не було повідомлено іншу дату та час коли буде проголошено судове рішення, (т.2 а.п. 66).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненням, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_14 виконані в повному об`ємі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши часткове дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_14 в скоєнні інкримінованого злочину за ч.1 ст.263 КК України не знайшла свого підтвердження.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_14 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав. Пояснив, що 13.02.2019 року дванадцятої години ночі він та ОСОБА_15 поїхали патрулювати річку ОСОБА_20 від браконьєрів, оскільки він є членом громадського товариства «Лисянська Варта». Вони, як члени товариства та рибаки патрулювали водойму від браконьєрів. У них був графік патрулювання. В той день патрулювання відбувалося з ОСОБА_15 . До с.Бужанка, Лисянського району (Звенигородського), Черкаської області їх підвіз його син. Потім вони ще 100 метрів йшли пішки. Коли спускалися до річки побачили слід від мотоцикла з коляскою. Він та ОСОБА_15 розділилися та пішли по різних сторонах берега. Один одного вони не бачили. Він ішов за слідами від коліс мотоцикла та натрапив на свіжу лунку. Оглянувши лунку, зрозумів, що сітку вийняли. Але слід пішов далі і він пішов за слідами. Через 200 метрів, побачив другу лунку. Знову став її перевіряти. Коли озирнувся, на кризі побачив пістолет. Це був здоровий, важкий пістолет, він таких раніше не бачив. Оглянувши пістолет, витягнув обойму та побачив 4 - 5 патронів. Зрозумівши, що працівники поліції не можуть ходити з таким пістолетом, що можливо пістолет належить інспектору рибоохорони, який також інколи їздить з рейдами по виявленню браконьєрів. Подумав, що можливо інспектор зняв сітку та загубив пістолет. Зателефонувати інспектору, не зміг оскільки не було мобільного зв`язку. До поліції також не додзвонився, оскільки був відсутній зв`язок. Залишити пістолет на тому місці він не міг, тому забрав його з собою, поклавши до кешені куртки. Він думав, що коли дійде додому зателефонує інспектору ОСОБА_21 , або до поліції та повідомить про пістолет. Коли вони з ОСОБА_22 зустрілися почули, як хтось тікає. Потім почули, що позаду них хтось йде. Коли йшли, про пістолет взагалі не думав, оскільки думав щоб утекти від тих людей, що їх переслідували. Коли дійшли до знаку смт.Лисянка, Черкаської області, згори побачили, що за ними йдуть особи, які їм не відомі. Вирішили йти додому. Дійшли до сільхозтехніки. Далі пішли вуличками, щоб заплутати слід. Почули, що позаду хтось говорить. Почекали на місці п`ять хвили та пішли по вулиці Бужанська до вулиці Тракторної, що у смт. Лисянка, Черкаської області. Дійшли до перехрестя вулиць Тракторна та Садова, що у смт. Лисянка, Черкаської області. ОСОБА_23 йшов попереду, а він позаду. Потім побачив, що перед ОСОБА_22 стояли два чоловіки. Вони пройшли повз ОСОБА_24 , зрівнявшись з ним почали його бити дерев`яними предметами. Він намагався закритися руками та ухилитися від ударів. Потім ОСОБА_25 ухватив його за ноги, що спричинило падіння, та вони били лежачого. Коли били він чув, як хтось казав шукайте у нього пістолет. Потім з`явилася машина, вони вигукнули, що поліція та почали тікати. Пістолет весь час був в кишені, про нього взагалі не пам`ятав. Повідомити кого небудь, в тому числі поліцію про пістолет не мав ні часу, ні змоги, оскільки з річки за ними хтось йшов, і вся його увага була зосереджена на осіб, які йшли за ним.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За приписами ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини кримінального провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам прокурора, зроблено висновок про недоведеність в діяннях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність суб`єктивної сторони злочину (ч.1 ст.263 КК України), складовою якого є вчинення такого злочину тільки з прямим умислом, стороною обвинувачення не надано доказів умислу в діях ОСОБА_14 на незаконне придбання, зберігання та носіння саме вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_14 близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич с.Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет для подальшої його передачі працівникам поліції. До органу поліції ОСОБА_14 не дозвонився, оскільки був відсутній зв`язок. Близько 00:40 годин 14.02.2021 року на ОСОБА_10 був здійснений напад ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , внаслідок чого обвинуваченому було заподіяну відкриту черепно - мозкову травму. Під час даного нападу знайдений ОСОБА_10 предмет, схожий на пістолет, зник та під час нападу, він його втратив. Дані предмети були виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події. ОСОБА_10 не знав, що знайдений ним предмет є вогнепальною зброєю та бойовими припасами. Відтак, ОСОБА_10 не усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, не міг передбачати суспільно небезпечних наслідків діяння і будь які наслідки внаслідок цього злочину не наступили та не могли наступити. Тому у ОСОБА_10 відсутній прямий та непрямий умисел на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Крім того відсутність у ОСОБА_10 умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими під час судового засідання.

Колегія суддів вважає, що нетривале перебування у володінні ОСОБА_10 знайденого ним предмету, схожого на пістолет, - всього близько 80 хвилин, не дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_10 усвідомлював, що знайдений ним предмет, схожий на пістолет, є вогнепальною зброєю, що він мав умисел на його незаконне придбання та носіння, а також, що він не мав намірів його добровільно здати органам влади.

Крім того, не доведено, що пістолет «Zoraki mod.914-S», який згідно висновку експерта являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю і в незаконному придбанні та носінні якого обвинувачується ОСОБА_10 , є саме тим предметом, який він знайшов на річці ОСОБА_20 .

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 14.02.2019 року та показань свідка ОСОБА_19 , зазначений пістолет фактично був виявлений приблизно за 300 метрів від місця, де ОСОБА_12 та ОСОБА_13 здійснили напад на ОСОБА_10 , а саме біля будинку по вулиці Бужанська. 7 в смт. Лисянка, а не по АДРЕСА_3 , як це зазначено в обвинувальному акті.

Таким чином, доводи сторони обвинувачення про те, що виявлений по АДРЕСА_2 пістолет «Zoraki mod.914-S» є саме тим предметом, який знайшов ОСОБА_10 , ґрунтуються лише на одних припущеннях.

Колегія суддів вважає, що обсяг обставин кримінального провадження та доказів, які містяться в матеріалах справи вказують про відсутність умислу ОСОБА_14 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_14 , а саме висновок експерта від 16.04.2019 року № 1/485 не містить даних про факт вчинення обвинуваченим злочину за ст. 263 КК України, зокрема, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а лише вказує на приналежність предметів наданих на експертизу до боєприпасів, зброї та ін.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що на підтвердження обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, щодо винуватості обвинуваченого, обґрунтованих доказів, які не викликають сумнівів, стороною обвинувачення надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що проголошення вироку місцевого суду у зазначений час, при виході з нарадчої кімнати не відбулося, жодним чином не впливає на висновки рішення про визнання ОСОБА_14 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Крім того з журналу судового засідання та звукозапису вбачається, що для ухвалення судового рішення, суд видалився до нарадчої кімнати о 10 годині 56 хвилин 18.03.2021 року, а судове рішення повинно бути проголошено на наступний день 19.03.2021 року.

Згідно довідки (т.2 а.с.66) після виходу суду з нарадчої кімнати о 9 годині 40 хвилин 19.03.2021 року був проголошений вирок, при цьому фіксування технічними засобами не проводилось у зв`язку з неявкою на проголошення будь-кого з учасників процесу, відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судове рішення у зазначений час, після виходу з нарадчої кімнати проголошено не було, є необґрунтованими, з цього приводу прокурором не надано яких-небудь доказів, тому таку позицію апелянта, колегія суддів вважає припущенням.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду достатніх доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтвердили, що в діях ОСОБА_14 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Районний суд, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано постановив виправдувальний вирок, зробивши ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитавши обвинуваченого, свідків, зазначивши підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності ухвалення виправдувального вироку.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що вирок суду був проголошений 19.03.2021 року, при цьому на першій сторінці вироку значиться дата 18.03.2021 року. Дану обставину колегія суддів вважає опискою, яка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України.

Керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 18 березня 2021 року про виправдування ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді

Судді