КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження № 0001140, внесеного до ЄРДР 4 лютого 2019 року, № 0003898, внесеного до ЄРДР 16 квітня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Донецької обл., м. Харцизька, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Кіровського міського суду Донецької області від 10 травня 2011 року за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання 7 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання у 2018 році,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначено шляхом часткового складання покарань у виді 2 років 3 місяці позбавлення волі,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Печенка, Мурманського р-ну, Російської Федерації, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки; На підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року вирок змінено в частині покарання призначено 3 місяці арешту;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 4 лютого 2019 року о 23.40 год., перебуваючи на вулиці біля вікна, що виходить до зали очікування № 4 центрального залізничного вокзалу ст. Київ-Пасажирський, що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна,1, помітив сумку на підвіконні, що належала потерпілі ОСОБА_9 , яка сиділа на стільці спиною до вікна, після чого в обвинуваченого ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, обвинувачений ОСОБА_5 , дочекавшись моменту, коли ОСОБА_9 залишить свою сумку поза своєю увагою, підійшов до вікна та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, своєю рукою відкрив вікно та витягнув через нього сумку червоного кольору, в якій знаходились документи, мобільний телефон «Нокіа 3110» та зарядний пристрій до телефону, завдавши тим самим потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник.
Крім того, 16 квітня 2019 року біля 17.00 год. обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 (який притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 186 КК України за події, що мали місце у 2016 році по провадженню, яке перебуває на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва), вступили між собою у попередню змову, направлену на повторне таємне викрадення чужого майна, для чого прийшли до торгівельної зали магазину «Велика Кишеня», що розташований в м. Києві, вул. Кудряшова,1.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи повторно з корисливих мотивів та мети, перебуваючи у торгівельній залі вищевказаного магазину, впевнившись у тому, що за їх діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та не завадить у вчинені крадіжки, підійшли до стелажу, де ОСОБА_6 взяв п`ять упаковок кави «Кава Дер Хімміше мелена смажена, 500 в/у Мьовенпік» на загальну суму 1118,60 грн. без врахування ПДВ та сховав їх у внутрішню кишеню рюкзака, що знаходився на плечі ОСОБА_5 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на повторне таємне викрадення чужого майна, утримуючи вказаний товар, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пройшли повз контрольно-пропускну зону, не здійснивши розрахунок за товар, та направились до виходу з магазину, тобто, виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, проте, не довели свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі, у зв`язку з тим, що були викриті працівниками охорони магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 намагались спричинити матеріальні збитки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на загальну суму 1118,6 гривень без урахування ПДВ.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Однак, юридичної особи з таким найменуванням не існує, а також у вироку не зазначена організаційно-правова форма вказаного магазину (ТОВ, ПАТ, ВАТ тощо), що, на думку захисника, свідчить про відсутність такої потерпілої особи. Окрім того, вказана обставина свідчить про відсутність власника майна, що є безумовною підставою для скасування вироку.
Також захисник вказує на те, що під час розгляду справи прокуратурою було змінено обсяг обвинувачення та надавалася до суду нова редакція письмового обвинувального акту, але такі процесуальні дії відбувалися з порушенням принципів ч. 1 ст. 338 КПК України, оскільки будь-яких нових фактичних даних встановлено не було, а, відтак, суд не мав права приймати змінений обвинувальний акт. Крім цього, як зазначає захисник, всупереч вимогам ч. 2 ст. 338 КПК України копія такого нового обвинувального акту не була надана обвинуваченому ОСОБА_6 та захиснику, а також потерпілому та представнику потерпілого.
Також захисник звертає увагу на те, що судом не було належним чином та об`єктивно проаналізовано сукупні дії обвинувачених, оскільки за змістом обвинувачення вбачається, що у торгівельному залі магазину ОСОБА_6 допоміг ОСОБА_5 покласти обрані предмети для купівлі до рюкзака. При цьому на думку захисника, якби ОСОБА_5 не міг сам винести каву (предмет крадіжки) в силу її габаритів, тяжкості інших чинників та йому у цьому міг «допомагати» ОСОБА_6 , то тоді і лише тоді мала б місце співучасть у крадіжці та згаданий судом «розподіл ролей», хочау вироку не визначено, яка роль призначалась ОСОБА_6 , і чи міг без цієї «ролі» впоратися ОСОБА_5 .
Окрім того захисник зазначає про те, що судом не перевірені доводи обвинувачених про те, що вони хотіли та могли розрахуватись за вказану каву карткою, та судом не перевірено, що з наявних у матеріалах справи протоколів затримання як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_5 , чітко зазначено, що у ОСОБА_5 серед вилучених предметів є «рюкзак з речами». Як зазначає захисник, серед вказаних речей містяться і картки, а те, що слідчим не було докладно та детально здійснено опис всіх речей, які містяться в рюкзаку, то це не провина ОСОБА_10 .
Також акцентує увагу захисник і на тому, що у протоколах затримання як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_5 взагалі відсутній підпис другого понятого.
Окрім того, захисник посилається на те, що судом всупереч вимогам ст. 365 КПК України під час стадії останнього слова ставилися агресивні запитання підсудним, зокрема, підсудному ОСОБА_5 з метою явного схилення його до надання «правильних» та викривальних щодо ОСОБА_6 показань, у зв`язку з чим апелянт вважає, що суд порушив вимоги процесуального закону про тишу та заборону ставити запитання під час останнього слова, і ця обставина доводить упередженість та необ`єктивність суду з неможливістю залишення обвинувального вироку не скасованим.
Також захисник в апеляційній скарзі вказав на те, що засудження ОСОБА_6 сталося виключно через його погану репутацію та наявність колишніх судимостей, на підставі здогадів, припущень та знаходження не в тому місці та не в той час, а також негативного ставлення як до нього, так і до його захисника, що є неприпустимим.
Окремо захисник звертає увагу на те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку, прокурор ОСОБА_11 не мав повноважень брати участь в судовому засіданні у зв`язку із ліквідацію органу прокуратури. Жодного процесуального рішення, яким би підтверджувались повноваження прокурора, матеріали справи не містять.

Іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 16 квітня 2019 року біля 17.00 год. приходив до магазину «Велика кишеня» разом з обвинуваченим ОСОБА_5 , та останній дійсно брав каву, мав намір заплатити за неї, однак, на касі не було касира, і вони вийшли, щоб спитати, як можна сплатити за товар. В цей час їх раптово затримали. Особисто він у змову з ОСОБА_5 на викрадення майна не вступав.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю по двох епізодах, заперечуючи по другому епізоду про наявність змови з ОСОБА_6 , вказавши, що він намагався сам таємно викрасти 5 упаковок кави, які йому до рюкзака поклав ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги захисника з доповненнями, заслухавши показання обвинувачених, свідків, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду, з якимпогоджується й колегія суддів.

Так з показань представника потерпілого ОСОБА_13 в суді першої інстанції вбачається, що він працює в магазині начальником охорони. 16 квітня 2019 року по камерах відеоспостереження була виявлена крадіжка кави двома чоловіками. Ці чоловіки були затримані після проходження ними кас. Викрадене майно було вилучено та повідомлено поліцію. Цивільний позов не заявлявся.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 вона працює інспектором охорони в магазині «Велика кишеня». 16 квітня 2019 року камерами відеонагляду було зафіксовано, як обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пройшли до торгівельного залу і підійшли до полиць з кавою. Один з них осіб брав упаковки з полиці та ховав до рюкзака, який висів на спині іншого чоловіка. Після цього вони пройшли повз каси, не сплативши за товар, та їх було зупинено біля виходу з магазину.

Показаннями свідка ОСОБА_15 в суді першої інстанції підтверджується факт отримання ним по рації інформації про крадіжку двома чоловіками товару, та затримання ним ( ОСОБА_16 ) обвинувачених, які не розрахувались за товар та направлялись до виходу. Він затримав обвинуваченого ОСОБА_5 , у якого при собі був рюкзак, де було виявлено упаковки з кавою.
Протоколом огляду місця події від 16 квітня 2019 року підтверджуються обставини того, що у приміщенні охорони магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по вул. Кудряшов, 1, в м. Києві було оглянуто 5 упаковок кави «Кава Дер Хімміше мелена смажена, 500 в/у Мьовенпік», які намагались викрасти двоє чоловіків, які назвались ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Вказаний огляд був зафіксований також на відеодиск (ас. 82- 93 т. 1).
Згідно з довідкою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » встановлено, що вартість 5 упаковок кави складає 1341 грн. 60 коп. з врахуванням ПДВ та 1118,60 коп. без врахування ПДВ. (ас. 98 т. 1).
Дослідженим під час судового розгляду відеозаписом з камер відеоспостереження магазину за 16 квітня 2019 року підтверджуються обставини того, що близько 17.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_12 перебувають у торгівельній залі магазину «Велика кишеня». ОСОБА_12 вкладає до рюкзаку, що висить на спині ОСОБА_5 , упаковки кави. У подальшому обвинувачені проходить повз каси без проведення розрахунку та зупинені працівниками магазину (ас. 100-106 т. 1).

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності за даним епізодом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисних дій, що виразились у замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, та правильно кваліфікував дії останнього за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому колегія суддів погоджується з висновок місцевого в суду в частині того, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин є намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а позиція обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинення ним 16 квітня 2019 року злочину самостійно неправдивою.
Так з відеозаписів з камер відеоспостереження магазину встановлено, що ОСОБА_5 , в руках якого знаходиться поліетиленовий пакет з товаром, повернутий спиною до магазинних полиць з алкогольними напоями, на спині у нього рюкзак, трохи збоку-ззаду ОСОБА_5 знаходиться ОСОБА_6 , перед яким на підлозі стоїть зелена магазинна корзина, в якій знаходяться пачки з кавою та ще якийсь товар, з якої ОСОБА_6 дістає пачки кави та вкладає у рюкзак на спині ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_5 розвертається до полиць, які знаходились праворуч від нього, а ОСОБА_6 з корзини дістає пакет, в якому знаходиться товар, схожий на яблука, і цей пакет розривається, після чого ОСОБА_6 його викидає, і на цьому перший запис закінчується.
З другого відеозапису встановлено, що ОСОБА_5 , у якого тільки наявний рюкзак на спині, та ОСОБА_6 , у якого взагалі відсутні будь-які речі в руках, проходять повз касу, на якій відсутній касир, не розраховуючись ні за що, направляючись до виходу з магазину, за межами каси зупинені працівниками магазину. При цьому з відеозапису вбачається, що за обвинуваченими знаходяться працюючи каси, за якими знаходяться касири та перебуває черга покупців.
Вказаними відеозаписами, які отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими доказами, які відображають об`єктивно обставини подій, які відбувались, та не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, спростовуються показання обвинувачених про відсутність між ними попередньої змови, оскільки послідовність їх дій свідчить про зворотнє, а також показання ОСОБА_6 про те, що, виходячи за межі кас, вони хотіли з`ясувати, як можна сплатити за товар, оскільки не було касира. Окрім того, вказаними відеозаписами спростовуються доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності попередньої змови між обвинуваченими на вчинення крадіжки, а також на бажання обвинувачених заплатити за вказаний товар. Більш того, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 в суді першої інстанції встановлено, що за каву повинен був розплатитися ОСОБА_17 , що спростовує доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_18 про здійснення розрахунку за вказаний товар ОСОБА_5 карткою, яка, нібито, знаходилась у рюкзаку останнього.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що 16 квітня 2019 року у магазині «Велика кишеня» по вул. Кудряшова, 1, викрадені 5 пачок кави меленої смаженої 500 гр, загальною вартістю 1341,60 грн. без ПДВ.
Вищенаведений товар належить ТОВ «Фудком» та є колективним майном (ас. 98 т.1).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з матеріалами кримінального провадження з заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся начальник охорони магазину «Велика кишеня» - ОСОБА_19 (ас. 80 т.1). Однак, потерпілою особою у кримінальному провадженні є ТОВ «Фудком» (ас. 4 т.2), а представника потерпілого ТОВ «ФУДКОМ» постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 16 квітня 2019 року до кримінального провадження № 0003898, внесеного до ЄРДР 16 квітня 2019 року, - залучено ОСОБА_13 (ас. 94, 96 т. 1).
З огляду на викладене, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що у кримінальному провадженні не ідентифікована особа потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції відбулась зміна обвинувачення, однак, копія зміненого обвинувального акту не була надана обвинуваченому ОСОБА_6 та захиснику, потерпілому та представнику потерпілого, то колегія суддів враховує таке.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження 6 липня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні дійсно змінено обвинувачення лише тільки відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по епізоду від 4 лютого 2019 року в частині перекваліфікації дій останнього з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, яке оголошено прокурором під час судового розгляду (технічний запис від 6 липня 2020 року) (ас. 180-189 т.1). Копія зміненого обвинувального акта вручена обвинуваченому ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_20 . Будь-які зміни обвинувачення відносно ОСОБА_6 стороною обвинувачення не здійснювались, а також будь-яких заперечень або клопотань щодо невручення копії зміненого обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_7 останніми не заявлялось. За встановлених обставин колегія суддів вважає, що невручення такого зміненого обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_7 не є тим істотним порушенням вимог КПК України, що перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване рішення, і не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Також, на переконання колегії суддів, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що серед вилучених у ОСОБА_5 речей з рюкзака, знаходились картки, за допомогою яких обвинувачені бажали розрахуватися за товар.
Відповідно до наданих в суді першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_5 саме ОСОБА_6 повинен був розрахуватися за вказаний товар, при тому, що у подальшому ОСОБА_5 визнав, що хотів викрасти вказаний товар, але без будь-якої змови з ОСОБА_6 .
Більш того, згідно з протоколом затримання ОСОБА_6 , під час якого у присутності захисника ОСОБА_7 та двох понятих здійснювався обшук ОСОБА_6 , в останнього нічого вилучено не було. Будь-яких зауважень, клопотань з цього приводу, а також з приводу відсутності понятих або одного з них а ні захисником, а ні обвинуваченим заявлено не було (ас. 109-112 т.1).
Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_20 та двох понятих у ОСОБА_5 вилучено рюкзак з речами, два мобільні телефони, які поміщені у полімерний пакет та опечатані печаткою (ас. 117-120 т.1). Будь-яких зауважень, клопотань під час цієї процесуальної дії заявлено не було.
Таким чином, сукупністю вказаних обставин спростовуються доводи захисника про бажання обвинувачених розрахуватись за виявлений у них товар та наявність у них банківської картки для здійснення розрахунку.
Окрім того, вказаними обставинами спростовуються доводи захисника про відсутність під час затримання та здійснення обшуку обвинувачених понятих.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом всупереч вимогам ст. 365 КПК України під час стадії останнього слова ставилися агресивні запитання обвинуваченим, зокрема, підсудному ОСОБА_5 з метою явного схилення його до надання «правильних» та викривальних щодо ОСОБА_6 показань, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки з аудіозапису судового засідання встановлено, що надаючи останнє слово, обвинувачений ОСОБА_5 говорив нечітко, і судом дійсно задавались уточнюючи питання для розуміння позиції обвинуваченого. Встановлені обставини не є тими істотними порушеннями, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що засудження ОСОБА_6 сталося виключно через погану репутацію останнього та наявність колишніх судимостей, на підставі здогадів, припущень та знаходження не в тому місці та не в той час, а також негативного ставлення як до обвинуваченого, так і до його захисника, оскільки це є лише припущенням захисника.

Також є безпідставними доводи захисника про те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку прокурор ОСОБА_11 не мала повноважень брати участь в судовому засіданні у зв`язку із ліквідацію органу прокуратури.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України передбачено, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що прокурор ОСОБА_11 як прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0003898 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та затверджувала обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні (ас. 3 т.2).
Окрім того, постановою заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_21 від 30 січня 2020 року про зміну групи прокурорів, - призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0001140 у складі: прокурорів Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 (ас. 170 т. 1).
При цьому колегія суддів враховує, що у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (п. 6 Розділ П Прикінцеві перехідні положення).
Відповідно ж до п. 3 вказаного розділу за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Зважаючи на викладене, прокурор ОСОБА_11 є прокурором у кримінальному провадженні, яка мала право підтримувати обвинувачення в місцевому суді.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає положенням ст. ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408, 412, 418 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який на даний час утримується під вартою, в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3