Житомирський апеляційний суд
Справа №272/722/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 25 червня 2021 року та ОСОБА_7 , з врахуванням ухвали суду від 17.05.21 року про виправлення описки, до 25 червня 2021 року.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинувачених та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше неодноразово судимі, що вказує на можливість продовження ними протиправної поведінки, вони обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, не працюють та не мають постійного джерела доходів, до затримання проживали в інших містах, тобто мають можливість змінювати місце проживання. Під тяжкістю можливого покарання можуть переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Перебуваючи на волі мають реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Вважає, що ухвала суду є незаконною, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що клопотання прокурора, в порушення ч. 3 ст. 184 КПК України не містить додатків, доказів отримання копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу. Він та обвинувачений не отримували дане клопотання. Суд проігнорував його клопотання про відкладення розгляду справи щоб надати строк для ознайомлення з матеріалами клопотання.

Вказує, що суд не врахував, те, що ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз та вина його у вчиненні кримінального правопорушення не доведена.

На його думку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невиправданим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як вбачається з її змісту, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави.

Зазначає, що суд не врахував, те, що він має міцні соціальні зв`язки, має місце постійного проживання, дружину та малолітню доньку.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Частиною 3 ст. 422-1 КПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції неодноразово відкладався (07.05.21, 12.05.21, 24.05.21 р.), в тому числі за клопотанням захисника ОСОБА_9 на іншу дату, а саме на 07.06.21 року.

Прокурор ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи відсутність заперечень інших учасників, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В провадженні Андрушівського районного суду Житомирської перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинувачених.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 27 квітня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинувачених. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у розбої, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачені до затримання проживали в інших містах, а не за місцем реєстрації, тобто мають можливість змінювати місце проживання. Під тяжкістю можливого покарання можуть переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Перебуваючи на волі мають реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак висновків для себе не робив та знову, через незначний час після звільнення, вчиняв нові злочини, він обвинувачується у інших кримінальних провадженнях, які перебувають у суді у вчиненні умисних, в тому числі насильницьких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 296 КК України, після повернення з місць позбавлення волі за місцем проживання характеризується негативно, не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного джерела доходів, зловживає спиртними напоями.

ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення розбійного нападу, звільнився з місць позбавлення волі у 2017 році та через незначний час після звільнення йому було оголошено підозру у вчиненні чотирьох умисних кримінальних правопорушень (ч.1, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України), що вказує на можливість продовження ним протиправної поведінки. Він не має міцних соціальних зв`язків, не працює, в стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно, від жителів села на нього постійно надходять скарги на його протиправну поведінку.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їх тяжкість, суворість можливого покарання, дані про особи обвинувачених свідчать, що ризики, які слугували підставою для обрання їм запобіжного заходу не зменшилися та до цього часу продовжують існувати та унеможливлюють застосування до них менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Всі доводи апеляційних скарг в судовому засіданні апеляційного суду були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

Крім того, колегія суддів враховує, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , щодо стану його здоров`я.

Право на охорону здоров`я, ефективну безкоштовну медичну допомогу, яке закріплено в Конституції України мають усі громадяни України, в тому числі і ті, щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Право на медичну допомогу, що цих осіб забезпечується наданням її у медичній частині, а в разі неможливості проходження там лікування у визначених закладах охорони здоров`я, відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я з забезпеченням цілодобової охорону особи, узятої під варту, а тому необхідність амбулаторного лікування підозрюваного не може мати вирішального значення при продовженні йому запобіжного заходу, а повинно враховуватися в сукупності з іншими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою є законною та обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги обвинувачуваних не підлягають задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: