ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/740/21 Справа № 210/6181/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія №80 ОСОБА_9 про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 було залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що за весь час відбуття покарання засуджений не бажав ставати на шлях виправлення за що на останнього було накладено стягнення, після того в з 2016 по 2020 роки включно з метою стимулювання його поведінки ОСОБА_7 отримував заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної.

Суд врахував, що з часу відбування покарання у ОСОБА_7 відбувалися прояви як негативної так і позитивної поведінки. Втім, наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання, та останні заохочення застосовані протягом останнього передуючого року до звернення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_7 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, вчинений проти життя та здоров`я особи, невідворотні наслідки, які настали після вчинення кримінального правопорушення, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року за №842-УІІІ, який становить з 16.08.2014 року по 07.10.2015 року включно, строк, який залишився до відбуття, який становить майже два роки.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80) ОСОБА_10 про умовно - дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що фактично відбув покарання більше (половини) строку покарання (початок строку з 16.08.2014 року, кінець терміну 25.06.2022 рік).
Вказує на те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, за яким засуджено ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжкого злочину. В такому разі, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 81 КК, засуджений має відбути не менше 3/4 покарання, для того, щоб до нього могло бути застосоване умовно-дострокове звільнення.
Також, акцентує увагу на тому, що 01 січня 2021 року відбув 3/4 призначеного йому покарання (з урахуванням застосування ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-УІІІ).
Зазначає, що адміністрація Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» в 2019 році та в 2020 році зверталась з поданнями до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 , але судді першої інстанції безпідставно, умисно, відмовили в задоволенні поданні адміністрації Держаної установи «Криворізька виправна колонія (№80)».
Крім того, суддя першої інстанції ОСОБА_1 при розгляді справи в режимі відео конференції, відповідно ст. 59 Конституції України не надав йому право на правову допомогу.
Апелянт зазначає, що перебуває у шлюбі, має утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує в постійному догляді та матеріальної підтримки. Судом першої інстанції, даний факт не взято до уваги.
Також апелянт вказує на те, що після звільнення буде в обов`язковому порядку працевлаштований на підприємстві міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області. Крім того має постійне місце проживання в місті Кривому Розі, Дніпропетровської області.
Засуджений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2015 року, за яким останнього визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2015 року змінено у вступній та резолютивній частині, у решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2016 року зараховано засудженому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 16.08.2014 року по 07.10.2015 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відтак початок строку відбування покарання 16.08.2014 року, кінець строку 25.06.2022 року.
Згідно оцінки ступеню виправлення засудженого станом на 10.06.2020 року, зазначеної в щоденнику індивідуальної роботи з засудженим, засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.
Згідно довідки про заохочення і стягнення ОСОБА_7 за час відбування покарання має 1 стягнення, яке на даний час є погашеними, має 4 подяки.
З довідки про доходи встановлено, що ОСОБА_7 декілька разів в 2019 році та 2020 році залучався до праці.
Разом з тим, за весь час відбуття покарання засуджений не бажав ставати на шлях виправлення за що на останнього було накладено стягнення, після того в з 2016 по 2020 роки включно з метою стимулювання його поведінки ОСОБА_7 отримував заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної. З часу відбування покарання у ОСОБА_7 відбувалися прояви як негативної так і позитивної поведінки. Втім, наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання, та останні заохочення застосовані протягом останнього передуючого року до звернення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_7 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
В даному випадку, на думку колегії суддів, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження апелянта про те, що він довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія №80 ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4