Справа № 577/1622/21
Провадження № 1-в/577/92/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" квітня 2021 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

представника КВЦ №130 ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Конотопі клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, відбуває покарання у Державній установі «Конотопський виправний центр (№130)» про умовно-дострокове звільнення від покарання,-

ВСТАНОВИВ:

За вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст.286 КК України до шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.01.2020 року замінена невідбута частина строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

З 05.03.2020 року ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі «Конотопський виправний центр (№130)».

Адвокат ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування, уточнивши вимоги у судовому засіданні, саме основного покарання у виді обмеження волі. На обґрунтування вказав, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, має заохочення, вину у скоєнні злочину визнав повністю, вирок вважає справедливим, підтримує тісні стосунки з родиною, що свідчить про ставлення на шлях виправлення і є підставою для умовно-дострокового звільнення.

ОСОБА_6 підтримав клопотання і просить задовольнити, при цьому фактично послався на доводи наведені адвокатом.

Представник КВЦ №130 ОСОБА_5 вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор не заперечує звільненню засудженого умовно-достроково.

Голова спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради подав клопотання про розгляд справи без їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку.

Із вироку суду за яким ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст.286 КК України видно, що останній вчинив це кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України в редакції Закону України № 1231-ІХ від 16.02.2021 року, який набрав чинності 17.03.2021 року і був чинний на день звернення адвоката до суду з розглядуваним клопотанням, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Разом з тим, попередня редакція наведеної норми, яка діяла на момент вчинення злочину, а також фактичного відбуття засудженим ОСОБА_6 половини строку покарання, що надавало право на умовно-дострокове звільнення, не містила обмежень у вигляді заборони застосування УДО до осіб, які вчинили порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином виникло питання щодо застосування норм у часі.

Вирішуючи це питання суд виходить із правової позиції викладеної у постанові ВП ВС від 29.08.2018 року (справа №633/537/17), у якій вказано наступне.

Питання темпоральної дії (тобто дії у часі) закону про кримінальну відповідальність врегульоване ст. 4 і 5 КК України.

Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі (в т.ч. й закону про кримінальну відповідальність) дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною).

Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності.

Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності.

Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.

Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.

Варіанти темпоральної дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст. 4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.

Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вжиті законодавцем словосполучення «інші кримінально-правові наслідки діяння», а також «поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином» охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину.

«Іншими кримінально-правовими наслідками діяння» можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи.

Перелік таких наслідків та аспектів кримінально-правового становища особи не є вичерпним і охоплює, зокрема, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання (в нашому випадку умовно-дострокове звільнення від відбування покарання). На необхідність такого широкого тлумачення вказують вжиті законодавцем слова «інші», «іншим чином» у ст. 4, 5 КК України.

З огляду на викладене положення ч. 3 ст. 81 КК України щодо правил умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).

Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч. 2 ст. 5 КК України).

Так само виключається зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі в тій частині, в якій він частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи. У такому разі він має зворотну дію у часі лише в тій частині, в якій пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 3 ст. 5 КК України).

Висновок щодо недопустимості зворотної дії в часі закону про кримінальну відповідальність, який змінювався кілька разів і встановлював злочинність діяння, посилював кримінальну відповідальність або іншим чином погіршував становище особи, також випливає зі змісту норми ч. 4 ст. 5 КК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 відбув більше 1/2 частини призначеного строку покарання, позитивно характеризується за місцем відбуття покарання, приймає активну участь у суспільному житті відділення та установи, добросовісно відноситься до праці, яка йому призначається з урахуванням незадовільного стану здоров`я, що свідчить про становлення на шлях виправлення і є підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Згідно довідки, станом на 14.04.2021 року, у ОСОБА_6 залишилось не відбутим 02 роки 07 місяців 07 днів обмеження волі.

Оскільки право на умовно-дострокове звільнення, тобто відбуття не менше половини строку покарання, виникло у засудженого ще до набуття чинності Законом України №1231-ІХ від 16.02.2021 року, то суд дійшов висновку, що до ОСОБА_6 повинна бути застосована норма п.1 ч.3 ст.81 КК України в попередній редакції, яка надавала право на умовно-дострокове звільнення при відбутті не менше половини строку покарання не залежно від вчинення злочину пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту під час керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Керуючись: ст. 81 КК України, ст.ст. 369-371, 537, 539 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного за вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 року на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 02 роки 07 місяців 07 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд на протязі семи днів з дня проголошення.

Копію ухвали негайно вручити засудженому і прокурору.

СуддяОСОБА_1