Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000349 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого - ОСОБА_8 , потерпілого - ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання - два роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову ОСОБА_9 та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 29 грудня 2017 року близько 19.00 год. з мотивів помсти за побиття ОСОБА_9 свого батька ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс останньому дерев`яною палицею довжиною близько 1 м один удар в область 9, 10 ребра, заподіявши закритий перелом 9-10 ребра зліва, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор, яка брала участь в розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки, таке покарання, на її думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України два роки обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.
В обгрунтування своїх доводів зазначає, що судом недостатньо враховано характер вчиненого ОСОБА_5 злочину, особу винного, який не розкаявся у скоєному і не відшкодував завдану шкоду, та обставини злочину, в тому числі, його суспільну небезпечність.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводить, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, сумнівними і недопустимими, на його думку, доказами.

Зазначає, що судом враховано лише докази сторони обвинувачення, але не взято до уваги докази, які спростовують викладені в обвинуваченні факти, зокрема, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо побиття останнього ОСОБА_9 29 грудня 2017 року. Вказує, що між показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який звернувся із заявою в правоохоронні органи про його побиття обвинуваченим лише через сім місяців після події 23.07.2018 року, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими письмовими доказами в кримінальному провадженні існують явні суперечності, яким суд не надав жодної належної оцінки, як і не взяв до уваги висновок судово-медичного експерта, згідно якого експерт не виключає отримання тілесних ушкоджень потерпілим і за умов падіння тіла людини з висоти власного зросту з подальшим співударом об твердий тупий предмет за умов: як активного (штовхання, тощо), так і пасивного падіння, що є складом іншого кримінального правопорушення.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. В задоволенні цивільного позову відмовити.

До початку апеляційного розгляду прокурор подала письмову заяву про відмову від апеляційної скарги в порядку ч. 1 ст. 403 КПК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.

Суд має розглянути питання, чи був процес справедливим в цілому, включаючи апеляційне провадження та спосіб отримання доказів (справа Салов проти України від 06.09.2005 року).

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення на прямих доказах.

При ухваленні вироку суди повинні керуватися положеннями ст. 374 КПК України, що регулює питання змісту вироку. Суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, що вирішуються судом при постановленні вироку.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, в якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Зазначені вимоги закону, на думку колегії суддів, судом в повній мірі не дотримано, оскільки при розгляді провадження та винесення вироку допущено істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_5 визнано винним у заподіянні 29 грудня 2017 року потерпілому ОСОБА_9 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості дерев`яною палицею, довжиною близько 1 метра.

При розгляді кримінального провадження суд, безпосередньо дослідивши матеріали справи, в тому числі, і висновок експерта № 212 від 25.09.2018 року, послідовно виклавши у змісті вироку показання потерпілого ОСОБА_9 , який із заявою до правоохоронних органів про скоєння відносно нього ОСОБА_5 злочину звернувся лише через сім місяців, та свідків, не надав їм належної правової оцінки, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, на порушення вимог закону у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Під час судового слідства потерпілий вказував, що тілесні ушкодження йому наносив, як обвинувачений, так і його батько, однак судом вказані обставини належним чином не перевірено та не розмежовано з відповідним вмотивуванням, від чиїх дій потерпілий ОСОБА_9 міг отримати тілесні ушкодження.

Як вбачається з висновку експерта № 212 від 25.09.2018 року, закритий перелом 9 та 10 ребер зліва у ОСОБА_9 виник внаслідок одномоментної травматичної дії тупим твердим предметом ( при співударі з таким). Враховуючи локалізацію та характер ушкодження, ( як показує судово-медична та клінічна практика) не виключається, що воно могло виникнути: як внаслідок ударної травматичної дії, так і за умов падіння тіла з висоти власного зросту з подальшим співударом об твердий тупий предмет за умов: як активного (штовхання, тощо), так і пасивного падіння.

Точний термін заподіяння вищезазначеного ушкодження, конструкційні особливості травмуючої поверхні предмета, яким було завдано цього ушкодження потерпілому ОСОБА_9 експерт встановити утруднюється.

Суд, на порушення вимог закону, не зазначив у вироку, чому приймає до уваги одні докази і виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за умови падіння тіла людини з висоти власного зросту з подальшим співударом об твердий тупий предмет за умови, як активного, так і пасивного падіння, про що правомірно наголошується апелянтом.

Будь-яких клопотань про допит експерта для встановлення механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, необхідність допиту якого, на думку колегії суддів, існувала для встановлення об`єктивної істини у справі та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, матеріали справи не містять, як не з`ясовано органом досудового розслідування і місце знаходження речового доказу.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, судапеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені істотні порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки, з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції не встановлені.

Враховуючи наведене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеним судом першої інстанції, то, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів та переваги одних доказів над іншими, що належить вирішити суду першої інстанції, усунувши допущені порушення вимог КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя ОСОБА_1 03.03.2021 року