Справа 368/702/20 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1599/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимостей,
засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;
вирішене питання про речові докази.
Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 21 грудня 2019 року, близько 19-ї години, керуючи технічно-несправним автомобілем «АЗЛК», моделі «2140», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Парковій в місті Кагарлик Київської області, у порушення вимог п.п. 1.3., 1.5., 2.3 «б», 10.1. ПДР України, не врахував дорожню обстановку та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху на якій допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався на зустріч.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі потерпілої указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів скарги указала на те, що суд необґрунтовано визнав неналежним і недопустимим доказом висновок щодо результатів медичного огляду від 21.12.2019 року, який констатував перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у момент вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння. На думку апелянта, окрім висновку медичного огляду, перебування ОСОБА_9 у стані наркотичного сп`яніння підтверджується показаннями самої потерпілої, свідків та самого обвинуваченого. Крім того, на думку потерпілої не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження враховані судом при призначенні покарання наявність на утриманні ОСОБА_11 його матері, а також щирого каяття останнього. Вважала, що поведінка обвинуваченого, яка не ґрунтується на критичній оцінці своєї протиправної поведінки унеможливлювала визнання щирого каяття ОСОБА_11 у якості пом`якшуючої його покарання обставиною. Призначене ОСОБА_11 покарання, на переконання потерпілої не відповідає принципам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України. Зокрема, судом не було враховано думку потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому більш суворого виду покарання, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також даних про особу ОСОБА_11 , який на своєму утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб немає, не одружений, ніде не працює і будь-якою суспільно-корисною працею не займається, намірів знайти роботу і відшкодувати заподіяні збитки немає. Окрім цього, потерпіла звернула увагу на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України. Потерпіла окремо звернула увагу на поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, яка була байдужою до стану потерпілої що проявилося у невжитті жодних заходів для надання медичної або іншої допомоги потерпілій. Станом потерпілої під час перебування у лікувальному закладі та після її виписки взагалі не цікавився. Просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання яке відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
потерпілої, яка подану апеляційну скаргу підтримала, підтвердила її доводи та просила її задовольнити;
прокурора, який апеляційну скаргу потерпілої фактично підтримав;
обвинуваченого та захисника, які доводи апеляційної скарги потерпілої вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої в частині невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_9 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів вважає переконливими та такими, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Як вбачається із вироку, суд, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, не працює, який характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні матір ОСОБА_11 , яка є особою пенсійного віку та з якою проживає разом, відсутність обставин, що обтяжують покарання, при цьому судом враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема, грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України, внаслідок якого потерпілій заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Крім цього, судом враховано те, що обвинувачений намагався відшкодувати потерпілій матеріальні збитки, однак ці спроби були відхилені потерпілою.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які би указували на можливість виправлення ОСОБА_9 за обставин призначення йому покарання у виді штрафу. Призначене ОСОБА_9 покарання, колегією суддів визнається таким, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та являється явно несправедливим внаслідок м`якості.
Так, суд у вироку, хоча формально і послався на ступінь тяжкості злочину та дані про особу обвинуваченого, проте фактично у повній мірі не врахував характер порушення останнім ПДР України та дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо. У вчиненому кримінальному правопорушенні не розкаявся та з потерпілою фактично не примирився. Щодо тверджень суду про те, що обвинувачений намагався частково відшкодувати шкоду потерпілій, то ці обставини не підтверджені будь-якими доказами. Не підтверджені ці обставини також і самим обвинуваченим у ході апеляційного розгляду. Крім цього, колегія суддів зважає на характер порушення ОСОБА_9 правил дорожнього руху, який керуючи технічно-несправним автомобілем із непрацюючими гальмівною системою та рульовим керуванням здійснив виїзд на зустрічну смугу руху на якій допустив зіткнення з автомобілем під керуванням потерпілої.

Матеріали кримінального провадження не містять достатньої кількості доказів, які указують на факт керування обвинуваченим транспортним засобом у стані сп`яніння. Із висновками суду першої інстанції у цій частині колегія суддів погоджується.
Колегія суддів звертає увагу на відношення обвинуваченого до обов`язків, які випливають із вимог ПДР України, який керував автомобілем із несправностями, які є небезпечними для керування, становлять загрозу для учасників дорожнього руху. При цьому, автомобілем обвинувачений керував без обов`язкового полісу цивільно-правової відповідальності. Ці обставини є такими, які характеризують обвинуваченого із негативної сторони і враховуються колегію суддів при призначенні покарання.
Наведене у своїй сукупності приводить колегію суддів до переконання, що відповідати вимогам ч.2 ст.65 КК України, тобто бути таким, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність збільшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони є необґрунтованими. Призначене додаткове покарання у цій частині є обґрунтованим та відповідає вимогам ч.2 ст.65 КК України.
У зв`язку із викладеним, вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок. ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Строк відбування покарання обліковувати із моменту прибуття обвинуваченого до установи виконання покарання.
В решті вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

__________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4