Справа № 352/410/20
Провадження № 11-кп/4808/112/21
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000671 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, перебуваючого у фактичних шлюбних стосунках, що має на утриманні одну неповнолітню дитину та перестарілих батьків, з середньою спеціальною освітою, неофіційно працюючого по найму за кордоном на сезонних роботах, невійськовозобов`язаного, який депутатом не обирався, раніше судимого 08 серпня 2003 року центральним районним судом м. Севастополь, Автономна республіка Крим, за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року), ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, 70 КК України з призначенням покарання у виді десяти років позбавлення волі та 22 липня 2014 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 213 КК України з призначенням покарання у виді ста годин громадських робіт,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - один рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити і призначити йому покарання, не пов`язане з позбавлення волі.

Вказує, що в суді першої інстанції сторона захисту просила визначити йому покарання у виді обмеження волі, оскільки в такому випадку він мав би більше можливостей допомогти потерпілим, перед якими має моральні зобов`язання. Зазначає, що в результаті вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди загинув його близький друг, у якого залишився неповнолітній син, а його батьки - пенсіонери, на утриманні яких є донька з інвалідністю.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України - один рік обмеження волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнити від призначеного основного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що призначене судом першої інстанції покарання є незаконним, необґрунтованим, занадто суворим, оскільки рішення в цій частині постановлено без врахування тяжкості злочину, особи обвинуваченого, без належного врахування обставин, що пом`якшують покарання, та інших обставин справи. Зауважує, що суд правильно зазначив ряд обставин, що пом`якшують покарання: повне визнання вини ОСОБА_6 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди. Посилається на те, що суд взяв до уваги думку потерпілих щодо несуворості призначуваного ОСОБА_6 покарання, а також те, що останній негативно ставиться до вчиненого, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, є утриманцем неповнолітньої дочки та перестарілих батьків, працює, займається суспільно-корисною працею, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої протиправної поведінки. Вважає, що всі ці обставини не були повною мірою враховані при призначенні покарання, тим самим порушено принципи справедливості та індивідуалізації покарання. Зазначає, що наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не може бути вирішальною при визначенні виду і розміру покарання. Стверджує, що наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, в сукупності із рядом обставин, які пом`якшують покарання, та позитивних характеристиках обвинуваченого, не перешкоджає зробити висновок про те, що його виправлення можливе без відбуття основного покарання.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
В обґрунтування таких вимог посилається на те, що вирок суду є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Звертає увагу на те, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а також на зміст ст. ст. 50, 65, 69 КК України та п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Вказує, що тяжкість злочину визначається характером і ступенем його суспільної небезпеки і формується з об`єктивних і суб`єктивних елементів його складу. Чим небезпечнішим для суспільства є вчинений злочин, тим вужча повинна бути сфера застосування ст. 69 КК України. Вважає, що суд при призначенні покарання в достатній мірі не врахував наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а саме загибель потерпілого ОСОБА_10 , тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною. Наведене, на його думку, унеможливлює виконання превентивної (виховної) функції кримінальної відповідальності в цілому, а отже покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України в даному випадку є недостатнім внаслідок м`якості. Зазначає, що наявність не менше двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є автоматичною підставою для застосування ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

22 грудня 2019 року приблизно о 20 годині 50 хвилин в темну пору доби, при сухій погоді, водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем марки Mazda 6, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги, що по вул. Грушевського у с. Хом?яківка Тисменицького району Івано-Франківської області у напрямку м. Тисмениця. Проїзна частина вул. Грушевського для двох напрямків руху, по одній смузі для руху в кожному напрямку, яка розділена суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1. У салоні автомобіля на сидінні пасажира попереду ОСОБА_6 перевозив пасажира ОСОБА_10 .

Водій ОСОБА_6 , рухаючись прямою ділянкою дороги, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, унаслідок чого допустив виїзд свого автомобіля за межі проїзної частини дороги праворуч, де вчинив наїзд на бетонну основу моста. Після цього автомобіль марки Mazda 6 відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

При цьому ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. б) - згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) - який зобов`язує водія не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9. а) - відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п. 10.1 - відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1. - в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

У результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля Mazda 6 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, живота, тазу, заочеривинного простору та їх органів, з множинними переломами кісток скелету забоями та розривами внутрішніх органів, ранами саднами у цих ділянках, яка ускладнилась тяжким травматичним шоком, від яких під час транспортування з місця події до лікувального закладу в автомобілі швидкої медичної допомоги наступила його смерть.

Потерпіла ОСОБА_12 та представник потерпілих ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд апеляційних скарг за без їх участі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора з мотивів, викладених у ній, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення;

- потерпіла ОСОБА_9 просила про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 необхідно відмовити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 286 КК України, апелянтами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

З огляду на зміст поданих сторонами апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 основного та додаткового покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції враховував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання вини ОСОБА_6 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Суд першої інстанції брав до уваги думку потерпілих про призначення несуворого покарання ОСОБА_6 , враховував те, що останній негативно ставиться до вчиненого, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, являється утриманцем неповнолітньої дочки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перестарілих батька, 1947 року народження, і матері, 1953 року народження, працюючи займається суспільно-корисною працею, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої протиправної поведінки, проте раніше судимий, зі слів має незадовільний стан здоров`я.

Враховуючи позицію потерпілих, наявність зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання, та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції вважав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання. Тому дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_6 норми ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке основне покарання, нижче від найнижчої межі передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, проте у виді позбавлення волі. Також застосував щодо обвинуваченого додаткове покарання згідно з ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання суд першої інстанції вважав необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , попередження скоєння нових злочинів, а також таким, що відповідає принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

В той час, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Під час апеляційного розгляду повторно досліджено дані, які містять відомості про особу обвинуваченого, а саме характеристику (а.п 83), довідку про стан сім`ї (а.п. 84), довідки від лікаря-психіатра та лікаря нарколога (а.п. 86), свідоцтво про народження ОСОБА_14 (а.п 88), довідку про судимість (а.п. 90-91), відповідь на запит (а.п. 109), висновок щодо результатів огляду на стан сп`яніння (а.п. 110).
Перевіривши доводи апеляційних скарг в частині призначеного основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора та вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 необґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України та, відповідно, твердження сторони захисту про необхідність призначення покарання у більш м`якому виді є голослівними.
Суду апеляційної інстанції дійшов висновку, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність обставини, яка обтяжує покарання, відсутні підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Суд першої інстанції належним чином не врахував обставин цього злочину, а саме конкретні порушення вимог Правил дорожнього руху України (п. п. 2.3. б), 2.9. а), 10.1., 12.1.), наслідки таких порушень - дорожньо-транспортну пригоду (наїзд на бетонну основу моста, після чого автомобіль відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з іншим автомобілем, який рухався у зустрічному напрямку), в результаті якої пасажир автомобіля, під керуванням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 помер.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем постійного проживання, суд першої інстанції зробив без достатніх для цього підстав.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 уродженець та зареєстрований у с. Гурчинці Городоцького району Хмельницької області, житель АДРЕСА_2 .
Матеріали кримінального провадження містять тільки характеристику, видану виконавчим комітетом Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області № 10 від 14 січня 2020 року, де зазначено, що за період проживання ніяких скарг на ОСОБА_6 не поступало (а.п. 83).

Таким чином, у характеристиці по місцю реєстрації ОСОБА_6 не наведено похвальних характеристик, відповідно, така інформація не характеризує його більш позитивно у порівнянні з іншими особами.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий - 08 серпня 2003 року центральним районним судом м. Севастополь, Автономна республіка Крим, за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року), ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, 70 КК України з призначенням покарання у виді десяти років позбавлення волі та 22 липня 2014 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 213 КК України з призначенням покарання у виді ста годин громадських робіт (а.п. 90-91).
Визнавши обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції при призначенні покарання не надавав їй відповідного значення.

За змістом відповіді на запит КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» № 125 від 17 січня 2020 року в сечі ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт, 3,69 проміле (а.п. 109), що в більш як вісімнадцять разів перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле).

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що думка потерпілих сама по собі не має вирішального значення при призначенні покарання, враховується в сукупності з усіма іншими обставинами по кримінальному провадженню, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, один рік не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку необхідністю застосування більш суворого покарання.

Суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, особу винного, який негативно ставиться до вчиненого, бажає допомагати потерпілим, має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні дочку та перестарілих батьків, неофіційно працює, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий. Погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - повне визнання вини ОСОБА_6 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди, та враховує думку потерпілих.Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість призначення основного покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілих, таке основне покарання відповідає загальним засадам призначення покарання згідно з ст. 65 КК України, зокрема, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідає меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, - є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Саме таке покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та є справедливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, особи винного ОСОБА_6 та усіх інших обставин, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, а також про відсутність підстав для звільнення його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати.

Постановити відносно ОСОБА_6 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4