Справа № 569/104/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадження № 0002398 від 10.05.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше неодноразово судимого (22.01.2019 Рівненським міським судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із встановленням 3 річного іспитового строку; 30.11.2020 Рівненським міським судом за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.259 КК України і на підставі ст.71 КК України призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців), із середньою освітою, непрацюючого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
ВСТАНОВИВ :

10.05.2020, біля 11 год 20 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу двора будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, відкрито викрав, зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_6 належний останній ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби вагою 7,67 г вартістю 6426 грн 30 коп, з хрестиком, виготовленим із золота 585 проби вагою 3,99 г вартістю 3343 грн 02 коп, після чого втік із викраденим майном та в подальшому розпорядився ним, заклавши його за допомогою своїх знайомих, які не знали про те, що воно крадене, до ломбардних відділень ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім", що по вул. Соборна, 190 по вул. Корольова, 23А у м. Рівне, чим завдав потерпілій майнової шкоди на суму 9768 грн 32 коп.
Крім того, ОСОБА_3 , 29.05.2020, біля 11 год 20 хв, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, відкрито викрав, зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_5 належний останній ланцюжок виготовлений із золота 585 проби вагою 22,18 г вартістю 18 950 грн 37 коп, з хрестиком, виготовленим із золота 585 проби вагою 5,24 г вартістю 4477 грн, після чого втік із викраденим майном та того ж дня розпорядився викраденим ланцюжком та хрестиком, заклавши їх до ломбардного відділення ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім", що по вул.Грушевського, 1 у м. Рівне, чим завдав потерпілій майнової шкоди у загальному розмірі 23427 грн 37 коп.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_5 та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив факт, що дійсно 10.05.2020, біля 11 год 20 хв, він, перебуваючи поблизу двора будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, відкрито викрав, зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_6 належний останній золотий ланцюжок з хрестиком, після чого втік із викраденим майном. В подальшому він заклав його за допомогою своїх знайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не знали про те, що воно крадене, до ломбардних відділень ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім", що по вул. Соборна,190 по вул. Корольова,23А у м. Рівне.
29.05.2020, біля 11 год 20 хв, він же перебуваючи поблизу будинку № 150, що по вул. Пересопницька у м. Рівне, аналогічним способом зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_5 належний останній золотий ланцюжок з хрестиком. Після чого втік із викраденим майном та того ж дня розпорядився викраденим хрестиком, заклавши його до ломбардного відділення ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім", що по вул.Грушевського, 1 у м. Рівне. Виручені грошові кошти витратив на власні потреби. Просить суд суворо його не карати. Позовні вимоги потерпілих визнає.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила факт, що ОСОБА_3 , 29.05.2020, біля 11 год 20 хв, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , зірвав з її шиї ланцюжок виготовлений із золота 585 проби вагою 22,18 г вартістю 18 950 грн 37 коп, з хрестиком, виготовленим із золота 585 проби вагою 5,24 г вартістю 4477 грн, після чого втік із викраденим майном, чим завдав їй майнової шкоди на суму 41130 грн. Просила суд задовольнити її позов та стягнути з обвинуваченого на її користь 41130 грн шкоди, завданої внаслідок вчинення правопорушення та 20 000 грн моральної шкоди. Міру покарання просила призначити судом на власний розсуд.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилась, однак подала заяву, в якій просила кримінальне провадження розглянути без її участі, задовольнити позовні вимоги на суму 9768 грн 32 коп, а міру покарання призначити судом на власний розсуд.
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 05.06.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матералів кримінального провадження зображення чеків на викрадений золотий ланцюжок з хрестиком.
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 03.06.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матералів кримінального провадження зображення чеків на викрадений золотий ланцюжок з хрестиком.
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 24.06.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матералів кримінального провадження диск формату "DVD R", на якому збережно записи відеоспостереження на фасаді будинку АДРЕСА_4 та диск формату "DVD R", на якому збережено записи камер відеоспостереження системи "безпечне місто", що по вул. Пересопницька в м. Рівне.
Постановою старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 12.06.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матералів кримінального провадження - темно-синю кофту марки "Adidas" та темні кросівки марки"Adidas", які передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 25.06.2020 накладено арешт на темно-синю кофту марки "Adidas" та темні кросівки марки "Adidas" .
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і останній у його вчиненні винен.
Витрати на залучення експертів немає.
Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого по даному кримінальному провадженні не обиралась.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 на суму 9768 грн 32 коп, шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 на суму 41130 грн шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та 20 000 грн про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочинними діями обвинуваченого.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена повністю, то цивільний позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення повністю, а цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди частково на суму завданої злочинними діями обвинуваченого, що становить 23427 грн 37 коп, а відшкодування моральної шкоди повністю.
Згідно ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону № 3261-IV від 22.12.2005. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
В ході судового розгляду було встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 зазнала фізичних та моральних страждань, має постійні нервові хвилювання, погіршилось самопочуття, вона пережила сильний стрес, переживаючи за своє здоров"я та життя, має негативні психологічні наслідки, котрі виявилися в підвищенні рівня тривожності, які вона зазнала від кримінального правопорушення, а тому суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає, що цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає до задоволення повністю.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих обставин суд не встановив.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст.186 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який являється тяжким злочином.
Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.
Вироком Рівненського міського суду від 30.11.2020 було засуджено ОСОБА_3 за ч. 3 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 259 КК України із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України до чотирьох років і шести місяців позбавлення волі.
Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів проти власності, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.
Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин проти власності.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини вчинення правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин суд не встановив, враховуючи думку потерпілих, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді позбавленні волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Відповідно до ст. 70 КК України - при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
2. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
3. До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною.
4. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Таким чином, ОСОБА_3 необхідно призначити покарання із врахуванням вироку Рівненського міського суду від 30.11.2020 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та попереднім вироком Рівненського міського суду від 30.11.2020, призначити останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та сім місяців.
У строк вказаного покарання зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком Рівненського міського суду від 30.11.2020.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 26.01.2021 (з моменту його затримання по попередньому вироку).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 9 768 грн. 32 коп. та ОСОБА_10 у розмірі 23 427 грн. 37 коп. та 20 000 грн. моральної шкоди.
На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду №569/9387/20 1-кс/569/3298/20 від 25.06.2020 арешт на майно обвинуваченого (одяг у який він був одягнутий під час пограбувань), яке було вилучено працівниками поліції під час обшуку за місцем його проживання.
Речові докази - зображення чеків на викрадений золотий ланцюжок з хрестиком, зображення чеків на викрадений золотий ланцюжок з хрестиком, диск формату "DVD R", на якому збережно записи відеоспостереження на фасаді будинку АДРЕСА_4 та диск формату "DVD R", на якому збережено записи камер відеоспостереження системи "безпечне місто", що по вул. Пересопницька в м. Рівне залишити при матеріалах провадження. Темно-синю кофту марки "Adidas" та темні кросівки марки "Adidas", які передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим,потерпілими, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1