ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 647/1798/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/22/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162 КК України
У Х В А Л А
іменем України

03 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000022 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 11 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
засуджено:

за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 09.01.2019 року близько 16:12 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, з особистих мотивів, з метою помсти ОСОБА_10 , за конфлікт, який стався з останнім 07.01.2019 року, порушуючи право громадян на недоторканість житла, гарантоване ст.30 Конституції України, без дозволу власників житла та осіб, які в ньому проживають, пошкодив ворота до подвір`я будинку АДРЕСА_1 , відчинивши вхідні двері до будинку, який згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.10.2003 року належить ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , в якому вони проживають, проник до приміщення будинку, та, перебуваючи в будинку, погрожував застосуванням насильства, демонструючи заряджений револьвер травматичної дії «Сафарі РФ-420» калібру 4 мм для відстрілу патронів «Флобера», у безпосередній близькості від ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які знаходилися у будинку та ображав їх грубою нецензурною лайкою до того, як ОСОБА_11 вихопив даний револьвер та затримав ОСОБА_8 до приїзду працівників поліції.
Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла особи.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність вирок суду з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів указує, що судом не надано належної оцінки протоколу огляду місця події. Зазначає, що огляд домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 проведено за згоди власника житла, проте за відсутності попереднього дозволу слідчого судді на проведення такої слідчої дії. Вважає, що наявність згоди власника житла на проведення огляду не свідчить про законність проведення вказаної слідчої дії, оскільки в результаті проведення слідчої дії працівниками поліції було проведено обшук, однак з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у відповідності до вимог ст.233 КПК України слідчий до суду не звертався, що свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення огляду місця події.
Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність обставин вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, на думку апелянта, такі обставини жодними доказами не підтверджені. Крім того, вказує, що поза увагою суду залишено клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру 20.02.2019 року, однак обвинувальний акт до суду направлено 10.07.2019 року, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не продовжувався. З цих підстав вважає, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 , втратила свою чинність, а обвинувальний акт направлено до суду з порушенням строків досудового розслідування.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 , а провадження закрити на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України;

- прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Свої доводи мотивує тим, що всупереч вимог ст.337 КПК України судом першої інстанції перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст.162 КК України. Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, вчинене з погрозою застосування насильства, однак судом вказано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вказаного злочину із застосуванням насильства до потерпілих, що суперечить точному змісту обвинувачення, яке було пред`явлено органом досудового розслідування і безпідставно виключено з обвинувачення ознаку, яка не була вказана органом досудового розслідування. Крім того, апелянт указує, що відповідно до вимог п.9 ст.100 КПК України під час вирішення питання спеціальної конфіскації та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, докази конфіскуються.
Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. Речовий доказ револьвер «Safari РФ 420 М» № НОМЕР_2 конфіскувати.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені стороною захисту, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

За змістом ч.3 ст. 404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести конкретні порушення КПК України, допущені судом при дослідження доказів.

Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 ( номер судового провадження: 51-5046км20).
Прокурором у апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів щодо необхідності повторного допиту апеляційним судом потерпілих, свідків, а також повторного дослідження письмових доказів, при цьому не зазначено таких доводів прокурором і у судовому засіданні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження в ході підготовки справи до розгляду колегією суддів установлено, що суд першої інстанції дотримався вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Потерпілі та свідки допитувались судом з дотриманням вимог ст.352, 353 КПК України в присутності обвинуваченого, захисника, прокурора, які мали можливість безперешкодно допитувати цих осіб та з`ясовувати істотні для справи обставини, що було ними реалізовано, що підтверджено звукозаписом судового засідання. Незгода сторони обвинувачення з показаннями потерпілих, свідків, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

За таких обставин клопотання прокурора про повторне дослідження доказів задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за якій він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 ,не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що у нього був конфлікт з дітьми ОСОБА_11 .. 09.01.2019 року він на автомобілі приїхав до будинку ОСОБА_11 , щоб з`ясувати обставини відшкодування шкоди, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння. На дорозі була ожеледиця і його автомобіль занесло у ворота ОСОБА_11 . Той вийшов з будинку та запросив його до себе. Пістолетом потерпілим він не погрожував.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_8 незаконно проник до житла потерпілих, підтверджуються наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що десь після нового року, до його будинку забіг його молодший син та він вийшов на подвір`я, щоб подивитися, що сталося, побачив ОСОБА_8 , який сидів на асфальті з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На його питання, що сталося, той відповів, що його б`ють хлопці. 09.01.2019 року ОСОБА_8 забіг до його будинку та погрожував йому пістолетом. Він вихопив у ОСОБА_8 пістолет, повалив останнього на ліжко, тримав того до приїзду працівників поліції. До цього конфліктів у нього з ОСОБА_8 особисто не було. Дозвіл на те, щоб ОСОБА_8 зайшов до його будинку, він не надавав. Від ОСОБА_8 було чути запах алкоголю, той вів себе неадекватно. Коли приїхали працівники міліції, він віддав їм пістолет. Куцолап ОСОБА_14 своїм автомобілем пошкодив половину воріт.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 про те, що 09.01.2019 року вона готувала вечерю, а її чоловік ОСОБА_11 відпочивав. З вулиці почула якийсь гуркіт, бо гадала, що це діти не могли відчинити ворота. Потім ОСОБА_8 забіг в кімнату з пістолетом, який направив на її чоловіка ОСОБА_11 , але той забрав у ОСОБА_8 пістолет та затримав його до приїзду працівників поліції. ОСОБА_8 не дозволяли заходити в будинок. Їхня донька ОСОБА_15 бачила, як ОСОБА_8 тричі в`їжджав автомобілем у ворота.

Показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілі його батьки. Мати по телефону повідомила йому, що ОСОБА_8 заїхав їм у ворота, після чого забіг у будинок на направив пневматичний пістолет у сторону батька. Коли він приїхав до будинку, там були працівники поліції, в спальні на ліжку лежав ОСОБА_8 , від якого було чути запах алкоголю, того тримали на ліжку. Тілесних ушкоджень у того не було. Його батько тримав пістолет ОСОБА_8 .. Зі слів матері його відомо, що ОСОБА_8 зайшов в кімнату, направив пістолет в сторону батька, який спав. Мати закричала, батько прокинувся і повалив ОСОБА_8 .. Раніше ОСОБА_8 біля їх будинку ображав його (свідка) нецензурної лайкою, схопив його за одяг та він того відштовхнув. Вийшов його батько, посадив ОСОБА_8 до машини і той поїхав.

Показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що потерпілі його батьки. Про події йому відомо зі слів батьків, що ОСОБА_8 прийшов до них з пістолетом з`ясовувати обставини. Коли він під`їхав, побачив автомобіль ОСОБА_8 , ворота були зім`яті. Двері будинку були відчинені, його батько тримав ОСОБА_8 .. В цей час в будинку вже перебували працівники поліції. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не було, він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Мати ОСОБА_8 говорила, що її сина побив менший брат ОСОБА_16 і ще хтось.

Показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що 07.01.2019 року він бачив як зупинився автомобіль ОСОБА_8 , той вийшов з нього та почав кричати. Потім вибіг ОСОБА_10 і вони почали сваритися з ОСОБА_8 , він їх розборонив. Вийшов батько ОСОБА_10 та ОСОБА_8 поїхав. 09.01.2019 року ОСОБА_10 по телефону повідомив, що йому зателефонувала мати та пояснила, що до них прийшов ОСОБА_8 в нетверезому стані і влаштував у будинку сварку. Коли він зайшов в будинок, побачив ОСОБА_8 , який лежав, а ОСОБА_11 його заспокоював, пістолет лежав на підлозі. Ворота у дворі були збиті, зі слів ОСОБА_18 знає, що його автомобіль занесло.

Показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що 09.01.2019 року зі слів сусідки ОСОБА_12 йому стало відомо, що про ОСОБА_8 вибив ворота, забіг до їх будинку з пістолетом.

Показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (працівників поліції) про те, що 09.01.2019 року ним під час патрулювання надійшло повідомлення про те, що чоловік пошкодив автомобілем ворота та увірвався у помешкання з пістолетом, погрожуючи фізичною розправою. Прибувши на місце події, ними було виявлено автомобіль та пошкоджені ворота. З будинку вибігла жінка та повідомила, що її чоловік в будинку затримав обвинуваченого ОСОБА_8 .. Коли вони зайшли до будинку, побачили, що в ліжку лежить ОСОБА_8 , а зверху чоловік, який тримав його за руки. Пістолет лежав на підлозі біля столу. ОСОБА_8 не був зв`язаний, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, його посадили до службового автомобіля для оформлення документів. ОСОБА_8 розповів, що його два тижні тому побили. Вони викликали слідчо-оперативну групу, ОСОБА_8 відвезли в лікарню на освідування, де було встановлено стан його алкогольного сп`яніння. На ОСОБА_8 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.124,126,130 КУпАП. Як пояснили потерпілі, ОСОБА_8 вибив автомобілем їхні ворота, після чого забіг до будинку потерпілих з пістолетом, господар будинку пістолет у ОСОБА_8 забрав.

Зазначені вище показання потерпілих та свідків були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони у своїй сукупності підтверджують ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно проник до житла потерпілих.
Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілих та свідків у суду не було, оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами щодо обставин події.

Зокрема, даними протоколу огляду місця події від 09.01.2019 року та фототаблицею до нього про те, що подвір`я потерпілих ОСОБА_22 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено автомобіль Фольксваген д.н. НОМЕР_3 з пошкодженнями бампера, який належить ОСОБА_8 .. Напроти автомобіля пошкоджено ворота з правої сторони. У спальній кімнаті біля ліжка на підлозі виявлено пістолет зовні схожий на револьвер, 3 предмети схожі на патрони та 1 гільзу;

Висновком судово-балістичної експертизи №94-БЗ від 28.03.2018р встановлено, що вилучений у ОСОБА_8 револьвер, не є вогнепальною зброєю.

Дані протоколу огляду місця події, висновок судово-балістичної експертизи узгоджуються з показаннями потерпілихОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно проник до житла потерпілих, якими спростовуються твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та недоведеність обставини вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_8 злочину, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 та його показанням про те, що він з дозволу потерпілого ОСОБА_11 перебував у будинку та не погрожував пістолетом потерпілим, і обґрунтовано не прийняв їх уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 з яких випливає, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, з особистих мотивів, з метою помсти ОСОБА_10 , за конфлікт, який стався з останнім 07.01.2019 року, незаконно проник до житла потерпілих, та, перебуваючи в будинку, погрожував застосуванням насильства, демонструючи заряджений револьвер травматичної дії «Сафарі РФ-420» потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які знаходилися у будинку, та ображав їх грубою нецензурною лайкою до того, як ОСОБА_11 вихопив даний револьвер та затримав ОСОБА_8 до приїзду працівників поліції.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілі та свідки могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає.

Доводи захисника про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких захисник стверджує про недопустимість зазначеного доказу, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.233 КПК України передбаченого, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.

Доводи сторони захисту про порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення огляду житла, у якому проведено огляд місця події, слід визнати неспроможними.

Відповідно до вимог ст.ст.233, 237 КПК України огляд житла за адресою: АДРЕСА_2 , яке є місцем події, здійснено за згодою та власника житла ОСОБА_11 , який брав участь у проведенні цієї слідчої дії, що підтверджено його заявою та відомостями, зазначеними у протоколі огляду місця події, що жодним чином не свідчить про наявність будь-яких порушень вимог закону.

Позбавлені підстав і доводи захисника про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення щодо їх належності та допустимості на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів та обґрунтовано взяв їх за основу при ухваленні обвинувального вироку.
Посилання захисника на те, що кримінальне провадження має бути закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України через те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 надійшов до суду 10.07.2019 року з порушенням процесуальних строків, не грунтуються на законі та є не підставою для скасування судового рішення і закриття кримінального провадження.

Отже усі обставини кримінального провадження судом досліджені всебічно, повно, об`єктивно, зібраним доказам у їх сукупності дана належна оцінка, на підставі яких, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, за які він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла особи.

Що ж до доводів прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 на ч.1 ст.162 КК України, то вони, на думку колегія суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Із фактичних обставин справи, встановлених судом, випливає, що обвинувачений ОСОБА_8 насильство або погрози його застосування до потерпілих, як спосіб проникнення до житла, не застосовував.
Зазначені обставини стороною обвинувачення не спростовані, і у матеріалах справи немає даних, які б свідчили про зворотне.
Навпаки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 , відчинивши вхідні двері, вільно проник до приміщення будинку потерпілих, та, перебуваючи в будинку, погрожував застосуванням насильства, демонструючи заряджений револьвер травматичної дії потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які знаходилися у будинку, та ображав їх грубою нецензурною лайкою до того, як ОСОБА_11 вихопив даний револьвер та затримав ОСОБА_8 до приїзду працівників поліції.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обгрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч.2 на ч.1 ст.162 КК України, оскільки за часом насильство чи погрози його застосування, про яке йдеться у ч.2 ст.162 КК України, повинно застосовуватися під час незаконного проникнення у житло або інше володіння особи. У разі, коли насильство чи погрози його застосування застосовуються після того, як винний незаконно увійшов до житла чи до іншого володіння особи, його дії необхідно кваліфікувати за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України, та відповідною статтею, що передбачає відповідальність за насильство чи погрози його застосування за умови відсутності згоди володільця (володільців) на входження у житло чи інше володіння особи.
Отже, кваліфікуючи ознаки, передбачені ч.2 ст.162 КК України, як проникнення до житла із застосування насильства чи з погрозою його застосування, в межах висунутого органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
У зв`язку з чим, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.162 КК України, позбавлені підстав.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини вчинення кримінального правопорушення, надав правильну юридичну оцінку фактичним обставинам справи, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_8 , за встановлених судом та викладених у вироку обставин, правильно перекваліфіковані з ч.2 на ч.1 ст.162 КК України - як незаконне проникнення до житла.
З огляду на викладене вище, доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

Покарання ОСОБА_8 у виді штрафу призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості, яке за своїм видом та розміром є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, даних про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вказуючи в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прокурор взагалі не наводить будь-яких аргументів, які б вказували на явну несправедливість призначеного покарання та його недостатність для досягнення мети покарання виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому такі доводи прокурора колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про неправильне вирішення судом долі речового доказу револьверу та необхідність його конфіскації.

Як убачається зі змісту вироку, відповідно до вимог ст.100 КПК України судом першої інстанції правильно вирішено долю зазначеного речового доказу шляхом його знищення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на це, підстави для задоволення апеляційних скарг сторін обвинувачення та захисту, відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3