22.07.2021 Справа № 756/9697/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9697/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000165 від 08.07.2020,

в с т а н о в и в:
29.06.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000165 від 08.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що 24.04.2015 між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Авант-Банк» було укладено договір застави майнових прав № MM 72121LG/S-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , зареєстрований за №219. Відповідно до умов якого ПАТ «УПБ» передав ПАТ «Авант-Банк» в заставу майнові права за Кредитними та Іпотечними договорами та згідно з умовами якого до ПАТ «Авант-Банк» перейшло право кредитора по вказаних Кредитних договорах, іпотекодержателя по Іпотечних договорах та оригінали документів, які підтверджують це право. Так, питання законності відступлення прав вимоги від ПАТ «УПБ» до ПАТ «Авант-Банк» прав вимоги по кредитам, яке відбулось на підставі договору застави майнових прав №MM 72121LG/S-1, укладеного між вказаними банками 24.04.2015 розглядалось судами. Судовими рішеннями встановлено факт правомірності укладення вказаного договору та переходу прав вимоги майнових прав на кредити, факт відповідності такого договору вимогам діючого законодавства та відсутність в ньому ознак нікчемності, встановлених ч. 3 ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зі змісту клопотання вбачається, що 06.07.2015 між ПАТ «Авант-банк» та Позивачем ТОВ «Вестер Плюс» був укладений Договір відступлення права вимоги. Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ «Авант-Банк» відступив права вимоги за Кредитними та Іпотечними договорами на користь ТОВ «Вестер плюс». 17.07.2015 між ПАТ «Авант-Банк» та ТОВ «Вестер плюс» було укладено договір предметом якого було відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, що забезпечували виконання умов кредитних договорів, право вимоги за якими передано ТОВ «Вестер плюс» на підставі договору про відступлення права вимоги від 06.07.2015.

Прокурор у клопотанні вказує, що 30.03.2020 відбулись електронні торги з продажу пулу активів ПАТ «УПБ», на яких переможцем стало ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-l 9-000019-b та придбало лот №GL16N717120. ПАТ «УПБ» неправомірно включило до пулу власного активу, який був реалізований ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на відкритих торгах (аукціоні), оформлених протоколом №UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, права вимоги за Кредитними та Іпотечними договорами, що належать ТОВ «Вестер плюс». Внаслідок продажу 27.04.2020 року між ПАТ «УПБ» і ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір №81 та Договір № 81/1, які порушують законні права та інтереси ТОВ «Вестер плюс». Станом на сьогодні, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», посилаючись на проведення торгів, в якому воно стало переможцем, ініціює судові процеси.

Як слідує зі змісту клопотання, представники ПАТ «Український професійний банк» звертаються до приватних нотаріусів та державного нотаріального архіву із заявами про отримання дублікатів договорів іпотеки, Іпотеко держателем в яких зазначено ПАТ «Український професійний банк» у зв`язку з втратою оригіналу. З підстав продажу пулу активів ПАТ «УПБ», в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на отримання дублікатів Іпотечних договорів. Вказаними особами для реалізації прав ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було подано до нотаріуса звернення щодо отримання дублікатів іпотечних договорів. Вимога щодо отримання дублікатів спрямована на реалізацію шахрайським способом привласнення прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Кредитні та іпотечні договори не втрачені та не зіпсовані, а знаходяться у нового кредитора - ТОВ «Вестер сервіс».

Прокурор у клопотанні зазначає, що отримання дублікатів іпотечних договорів представниками ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та представниками ПАТ «Український професійний банк» призведе до реєстрації за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» майна, яке передане в іпотеку за Іпотечними договорами, чим позбавлять ТОВ «Вестер плюс» прав вимоги отриманих за Договором від 06.07.2015 року, які забезпечені іпотечними договорами, що призведе до понесення збитків ТОВ «Вестер плюс» в розмірі 4 468 831,08 доларів США.

Крім того, в даному пулі також були продані права вимоги за кредитними договорами та майнові права на іпотечне майно, що належить ТОВ «Гансо компані» та розташоване по вул. Будіндустрії, 6 в м. Києві.

Прокурор у клопотанні вказує, що через дії службових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягають у незаконному включенні до пулу активів та продажу неіснуючих прав вимоги/майнових прав за кредитними та іпотечними договорами, а також за допомогою незаконних дій ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» щодо звернення стягнення на іпотечне майно, порушуються права власників нерухомого майна. Протиправними діями ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Стар Реалті», завдано шкоди за період з 11.11.2020 по 11.04.2020 в розмірі 11 289 240 гривень. Окрім того, «ФК «Інвестохіллс Веста» фактично незаконним шляхом утримує майно потерпілої особи, воно ще й здійснює своє незаконне збагачення представляючи себе власником майна і отримує орендну плату за користування.

Як вказано у тексті клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» має відкриті наступні рахунки, за допомогою яких продовжує вчиняти протиправні дії, а саме:

у Акціонерний банк «Південний» (код МФО 328209) рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

у AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК» ( код МФО 380377) рахунок НОМЕР_5 ;

у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (код МФО 380634) рахунок НОМЕР_6 ;

у АТ «КБ «ГЛОБУС» (код МФО 380526) рахунок НОМЕР_7 ;

у АТ «АЛЬФА-БАНК» У М.КИЄВІ (код МФО 300346) рахунки НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

У межах вказаного кримінального провадження процесуальним керівником винесено постанову про визнання речовим доказом грошових коштів ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», які знаходяться на вищевказаних рахунках.

Обґрунтовуючи вимоги клопотання, прокурор посилається на те, що орган досудового розслідування вважає, що на даній стадії досудового розслідування виникла правова підстава для накладення арешту на майно та існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного майна, а тому просить накласти арешт на грошові кошти ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», які знаходяться на рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

В судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 цього Кодексу передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора/слідчого обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Положення вказаних норм КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008)

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні.

Не зважаючи на те, що постановою прокурора від 22.06.2021 грошові кошти, які знаходяться, як вказано у тексті клопотання та тексті вказаної постанови, на рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурором у клопотанні не доведено наявність підстав для арешту грошових коштів вказаного товариства з метою забезпечення збереження речових доказів.

Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як клопотання, так і постанова прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 від 22.06.2021 про визнання грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення, без жодного обґрунтування за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України грошові кошти на банківських рахунках вказаного товариства визнано речовими доказами, що свідчить про її формальність.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.

Однак, долучені до клопотання копії документів, з урахуванням відомостей, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні (фабули), не містять в обґрунтування даних, що свідчили б про існування сукупності підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», які не є матеріальними об`єктами, можуть бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або є об`єктом кримінально протиправних дій або такі, що набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» кримінальних правопорушень.

Так само, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що вказані у клопотанні банківські рахунки належать саме ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а також всупереч положенням ч. 2 ст. 171 КПК України не зазначено суму грошових коштів, які знаходяться на рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Вищевказане позбавляє можливості оцінити слідчим суддею розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власників і працівників вказаного товариства.

Крім того, досудове розслідування кримінального провадження №0000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до фабули долученого до матеріалів клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у вказаному кримінальному провадженні, здійснюється за фактом «незаконного продажу ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Платинум Банк» права вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

На даний час досудове розслідування здійснюється тривалий час і в ході досудового розслідування кримінального провадження, зокрема з долучених на обґрунтування клопотання документів, не вбачається встановлення органом досудового розслідування обставин, які давали б підстави «поза розумним сумнівом» стверджувати про причетність ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до обставин, які є предметом досудового розслідування. В рамках даного кримінального провадження посадовим особам ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не повідомлялось про підозру, процесуальний статус ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у цьому кримінальному провадженні не визначений.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначеного товариства і за вказаних обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор.

Таким чином, орган досудового розслідування в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 2, 3, 7, 16, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1