КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6851/21 Провадження № 11-кп/824/2217/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти.

Таке рішення вмотивоване тим, що клопотання засудженого про звільнення його з-під варти з підстав його катування у виді довічного позбавлення волі не може бути розглянуте в порядку ст. 537, 539 КПК України, а також подане до неналежного суду, оскільки ОСОБА_6 не відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва та був засуджений Апеляційним судом Херсонської області.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та порушує його права та суперечить загальним принципам правосуддя та верховенства права.
Засуджений ОСОБА_6 звертає увагу на те, що факт катування, а саме порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) було встановлено Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) і тому вважає, що Шевченківський районний суд міста Києва мав відновити його права та припинити порушення ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на низку рішення у справах «Пєтухов проти України», «Старишко проти України», «Лопата та інші проти України» зазначає, що ЄСПЛ визнав, що довічне ув`язнення в Україні саме по собі являється катуванням та нелюдським поводженням.
При цьому, ОСОБА_6 вказує, що відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України зобов`язані застосовувати практику Європейського Суду, як джерело права.
Апелянт також посилається на рішення Конституційного Суду України у справах № 9-рп/2012, № 9-зп/1997, № 6-рп/2001 та зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження позбавив його гарантованого права на доступ до правосуддя, оскільки факт його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» для участі у судових засіданнях Касаційного суду не позбавляє його права на звернення до суду за захистом або відновленням його прав тут і зараз.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 ,підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як вбачаєтьсяіз тексту оскаржуваного судового рішення, суд в повній мірі вимог закону не дотримався.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти відмовлено з тих підстав, що клопотання засудженого про звільнення його з-під варти з підстав його катування у виді довічного позбавлення волі не може бути розглянуте в порядку статей 537, 539 КПК України, а також подане до неналежного суду, оскільки ОСОБА_6 не відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва та був засуджений Апеляційним судом Херсонської області.
Таким чином, розглянувши клопотання ОСОБА_6 , суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження клопотання засудженого з двох різних правових підстав: 1) клопотання засудженого про звільнення його з-під варти з підстав його катування у виді довічного позбавлення волі не може бути розглянуте в порядку статей 537, 539 КПК України; 2) клопотання подане до неналежного суду.
Колегія суддів вважає, що допустивши при ухваленні судового рішення таку суперечність у своїх висновках суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Перевіряючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційний суд, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу, тобто розглянути клопотання, з яким засуджений звернувся до суду, по суті.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 лютого 2021 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
При цьому положеннями п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання або до суду, який ухвалив вирок.
В той же час, відповідно до листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» покарання не відбуває, а прибув з ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)» на касаційний розгляд.
При цьому із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 10 червня 2008 року Апеляційним судом Херсонської області за п.п. а, г, і, ж ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі.
Таким чином Шевченківський районний суд міста Києва не є ні тим місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений ОСОБА_6 відбуває призначене йому покарання, ні тим судом, який ухвалив вирок, а тому клопотання про звільнення з-під варти підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти, скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_6 подане в порядку виконання вироку про звільнення його з-під варти, повернути особі, яка його подала.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення,а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4