ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1118/21 Номер провадження 11-кп/814/791/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Крюковська виправна колонія (№ 29)» провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 14.03.2019 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

відмовлено у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що не відбута частина покарання у засудженого становить більше 2 років, що позбавляє суд можливості застосувати до нього заміну не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, так як виправні роботи можуть застосовуватися на строк не більше 2 років.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вважає ухвалу упередженою та суб`єктивною, оскільки за час перебування в ДУ « Крюковська виправна колонія (№29)» він порушень утримання не допускав, характеризувався позитивно, має заохочення від адміністрації установи, стягнень не має, працює трактористом в сільськогосподарському виробництві, до праці ставиться сумлінно та відповідально.
Зазначає, що станом на 13.05.2021 він відбув 1/3 частину покарання, а тому до нього можливе застосування положень ст. 82 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції засуджений та його захисник підтримали подану в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, мотиви прийнятого рішення є помилковими, однак саме рішення про відмову у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, є правильним з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, 15.04.2021 до Полтавського районного суду Полтавської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт, відповідно до ст. 82 КК України.

Районним судом було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого, та в ухвалі зазначено, що не відбута частина покарання у засудженого становить більше 2 років, що позбавляє суд можливості застосувати до нього заміну не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, так як виправні роботи можуть застосовуватися на строк не більше 2 років, з чим колегія суддів не погоджується та звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 82 КПК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Згідно з ч. 4. ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Таким чином з наведеного вбачається, що умовами прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є:

1)відбуття засудженим певного строку покарання, визначеного у ч. 4 ст. 82 КПК України;

2)доведено те, що засуджений став на шлях виправлення;

3)більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Поміж тим, заборони щодо призначення більш м`якого покарання, строк якого є меншим ніж невідбута частина покарання, ст. 82 КК України не містить.

З особової справи ОСОБА_7 встановлено, що він засуджений 14.03.2019 за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, тобто за вчинення тяжкого злочину з необережності. Покарання відбуває з 25.11.2019, кінець строку 25.11.2023.

Отже, на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів враховуються позитивні характеристики ОСОБА_7 , те що стягнень він не має, працює робітником тракторної бригади, до праці ставиться сумлінно та відповідально.

Однак, аналізуючи матеріали особової справи засудженого, колегія суддів не вважає доведеним, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки хоча він і має 4 заохочення (03.08.2020, 10.11.2020, 11.02.2021, 08.06.2021), проте 3 з них отримані в короткий проміжок часу, що передував зверненню з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Останнє заохочення отримано вже після прийняття рішення районним судом.

З огляду на це, неможливо переконливо стверджувати, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки пройшов недостатній час з моменту отримання ним першого заохочення з урахуванням всього фактичного відбутого строку покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4