Справа №585/1/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/137/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА
Іменем України

03 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/1/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинами та про застосування ст. 80 КК,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування давності виконання вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, оскільки відмова суду в застосуванні ст. 80 КК є свавільною, його за вироком апеляційного суду тримають під вартою і він не відбуває призначене покарання. Відмова у перегляді судового рішення за нововиявленим обставинами є також протизаконною. При цьому вважає, що питання давності виконання вироку та нововиявлені обставини мають розглядатися окремо.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про перегляд ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 585/1945/17 за нововиявленими обставинами та про застосування ст. 80 КК було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що заява засудженого не містить обставин, які відповідно ч. 2 ст. 459 КПК є нововиявленими, а у застосуванні ст. 80 КК міськрайонний суд не є повноважним.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 459 КПК, нововиявленими обставинами визнаються, крім іншого: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. При цьому згідно з ч. 4 цієї статті обставини, передбачені п. 3 ч. 3 цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.

Учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Верховний Суду у ряді справ № 754/4860/14-к, № 423/1623/15-к, № 583/2535/17 констатував, що нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагав щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягав на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Таким чином, нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Оскільки як у самій заяві, так і в апеляційній скарзі засуджений так і не спромігся навести визначені законом, саме нововиявлені обставини, що через призму судової практики Верховного Суду вимагають особливої уваги до їх змісту, тому судом першої інстанції було обґрунтовано надано оцінку ситуації з відкликанням ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року.

Зокрема, з копії листа Верховного Суду України вбачається, що Верховний Суд України просить негайно повернути без виконання ухвалу колегії суддів Судової палати Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року, постановлену щодо ОСОБА_8 , яка була надіслана супровідним листом від 22 лютого 2005 року за № 5-585к04, оскільки при друкуванні була допущена технічна помилка, що було ретельно проаналізовано судом першої інстанції і зроблені обґрунтовані висновки про відсутність нововиявлених обставин.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу безпідставного не застосування судом вимог ст. 80 КК, то вони також не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

Так, ОСОБА_8 було засудженого вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді довідного позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 був залишений попередній тримання під вартою. У строк відбуття покарання був зарахований час затримання із 23 березня 2004 року до 26 березня 2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року вказаний вище вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року відносно ОСОБА_8 був залишений без змін, а 15 лютого 2005 року за розпорядженням про виконання вироку, що набрав чинності, вирок Апеляційного суду Сумської області був звернутий до виконання.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 80 КК, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин, а згідно ч. 5 ст. 80 КК питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Відповідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК, а згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: … до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що засуджений звернувся з клопотанням до неповноваженого суду, що унеможливлює здійснення розгляд такого клопотання по суті, внаслідок чого апеляційна скарга ОСОБА_8 в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, необхідно зауважити, що нормами кримінального процесуального закону не передбачено одночасний розгляд судом першої інстанції порушених ОСОБА_8 питань щодо застосування давності виконання вироку (ст. 80 КК, ст. 537-539 КПК) та перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами (ст. 459-467 КПК), а тому доводи його апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Зокрема, відповідно ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно ч. 2 цієї статті підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а згідно ч. 2 цієї статті судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: 1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; 2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6) порушено правила підсудності; 7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Головний акцент у вказаних вище положеннях КПК робиться на недотриманні нормативно закріпленого порядку кримінального провадження, спрямованого на реалізацію норм закону України про кримінальну відповідальність на підставі кримінально-правових відносин, що забезпечується правовими санкціями. Одним із найважливіших завдань такого порядку є встановлення механізму захисту прав, свобод і законних інтересів особи, недопущення свавілля державними органами та службовими особами, які ведуть кримінальний процес, тобто забезпечення належної правової процедури. Остання визначає спрямування кримінальної процесуальної форми.

Для розмежування істотного порушення кримінального процесуального закону від тих порушень кримінального процесуального закону, що не тягнуть зміни або скасування судового рішення, до уваги беруться правові наслідки їх учинення реальність чи гіпотетичність спричинення таким порушенням ухвалення незаконного, необґрунтованого й несправедливого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що наведені в апеляційній інстанції порушення вимог КПК не є істотними, оскільки не перешкодили і не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, так як у ст. 412 ідеться про недотримання лише зобов`язальних і забороняючих регулятивних норм кримінального процесуального права, тобто порушується вимога такого: а) вчинити певну процесуальну дію, прийняти певне процесуальне рішення (зобов`язальна норма); б) утриматися від учинення певної процесуальної дії, прийняття певного процесуального рішення (забороняюча норма). Тобто, істотні порушення кримінального процесуального закону це учинені в будь-якій стадії кримінального провадження будь-яким способом порушення прав учасників судочинства; порядку одержання доказів; меж компетенції органів і службових осіб, котрі ведуть кримінальний процес; послідовності руху й переходу справи з однієї стадії в іншу; вимог, що висуваються до процесуальних документів, та інших норм КПК, які перешкодили всебічно, повно й об`єктивно розглянути справу, іншим чином спричинили ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення або породжують обґрунтовані, неспростовні сумніви в його правосудності, що не було встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів не убачає будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 та скасування судового рішення, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила :

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу в частині перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4