УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000261 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

-якою обрано обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 липня 2021 року включно, з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього певних обов`язків.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, задоволено клопотання прокурора, обрано обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 липня 2021 року включно в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , запобіжного заходу на домашній арешт.

Визначено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , заставу у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб кожному, що становить 227000 (двісті двадцять сім тисяч) гривень з покладенням на них певних обов`язків.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування доцільності подальшого перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вказує, що на даний час більша частина ризиків, яка враховувалась слідчим суддею під час застосування та продовження дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 зникла.

Зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення, матеріальна шкода відсутня, не підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, раніше не ухилявся від досудового розслідування, суду чи виконання судових рішень.

На думку апелянта стороною обвинувачення не надано конкретних доказів, що ОСОБА_6 може ухилятись від суду або від виконання процесуальних рішень, підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, а за такого не є виправданим утримання обвинуваченого в ізоляції з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, що суперечить вимогам ст. 5 Конвенції та практики ЄСПЛ.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Вознесенського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000261 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України.

Ухвалою суду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , - задоволено. Обрано обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 липня 2021 року включно в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Задовольняючи клопотання прокурора, суддя встановив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був обраний при проведенні досудового розслідування забезпечує виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого ОСОБА_6 , врахував наявність ризику переховування від суду, також врахував тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей, вважав доцільним обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. В апеляційній скарзі оскаржується ухвала суду стосовно лише обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на вищенаведене, апеляційній суд відносно інших обвинувачених рішення суду першої інстанції не переглядає.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Вознесенського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000261 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України.

17 травня 2021 року прокурором подано клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. а саме переховування обвинувачених від суду; здійснювати незаконний вплив на потерпілого; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлений раніше ризик, у вигляді переховування від суду, не зменшився, а тому запобігти вказаному ризику інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.189 КК України, тобто у вимаганні, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та знищення його майна, яке з огляду на положення ст.12 КК України належить до тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Судове провадження на даний час триває.

Апеляційній суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування одного ризику, а саме переховування від суду, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення, вчинення злочину групою осіб, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначеного ризику є вірним.

Крім того, ОСОБА_6 був засуджений 29.05.2015 року Вознесенським міськрайонний судом Миколаївської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений був 14.03.2019 року по відбуттю строку покарання.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існує ризик, передбачений ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаному ризику.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не зменшують встановленого ризику та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання стосовно застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2021 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 липня 2021 року включно, з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: