Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1080/21

Номер провадження: 1-кс/511/434/21

11.06.2021 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:
10 червня 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказана заява, в обгрунтування якої заявник зазначила, що 02 червня 2021 року слідчим суддею Роздільнянського районного суду Одеської області накладено арешт на її майно, а саме: дві мисливські рушниці. Попри це, при вилученні зазначених рушниць вона слідчому надавала документи на законність зберігання та носіння цієї зброї, та вважає, що порушено її права як законного власника.

Позиція учасників розгляду заяви.
ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити.

Прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення заяви, оскільки наразі не відпала потреба у подальшому накладенні арешту, по вказаному майну призначена судова експертиза за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї», отже повернення майна власнику можливе після закінчення експертного дослідження.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду заяви.
Слідчим відділом Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000225 від 01 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 лютого 2021 року (справа № 127/21463/19) зазначив, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства.

Положення частини першої статті 174 КПК України визначають, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При дослідженні матеріалів клопотання встановлено, що 02 червня 2021 року слідчим суддею Роздільнянського районного суду Одеської області було розглянуто клопотання слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна, за результатами розгляду якого було постановлено ухвалу про накладення арешту на пістолет револьверного типу із маркуванням на рамі (CHAMPION UMAREX MOD Cal 9mm) (380 khal) у подальшому упакований до сейф пакету серії INP 1015113, набої від пістолету револьверного типу запаковані до сейф пакету серії INP 1015111, двоствольну рушницю із номером НОМЕР_1 на стволі та НОМЕР_1 на цівї упаковану до картоного ящику з біркою, картону упаковку із надписом «неоржавляющие опасны на 1,5 км 50 шт. цена 55 коп.» в якій знаходяться балістичні фрагменти які було упаковано до сейф пакету серії INP 1015112, три фрагменти балістичного походження запаковані до сейф пакету серії SUD 1000032, у прозорому поліетиленовому пакеті фрагменти балістичного походження упаковані до сейф пакету серії INP 1015133, 239 набоїв без маркування від малокаліберної стрілецької зброї поміщені до картонної упаковки та запаковано до сейф пакету серії INP 1015109, одноствольна рушниця МЦ 2112 0389 та двоствольна рушниця НОМЕР_2 упаковані до мішковини та скріплені біркою - з метою його збереження в якості речового доказу.

З доданих додатків до заяви вбачається, що ОСОБА_3 має право на зберігання, носіння одноствольної рушнициці МЦ 2112 - 0389, кал - 12; двоствольної рушниці НОМЕР_2 , кал НОМЕР_3 , що підтверджується дозволом № 1533, термін дії якого було продовжено до 13 березня 2021 року.

Попри це, вказані рушниці були вилученні під час проведення санкціонованого обшуку 01 червня 2021 року, тобто поза межами терміну дозволу.

Слідчому судді не надано належних та допустимих доказів відносно того, що на 01 червня 2021 року ОСОБА_3 було продовжено дію дозволу на право зберігання, носіння вказаної зброї.

Крім того, по вказаним матеріалам наразі призначена експертиза зброї за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї», що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Диспозиція частини першої статті 263 КК України передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Положення статті 98 КПК України регламентують, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту першого частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої вищевказаної статті КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При дослідженні матеріалів кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що арешт на майно накладений у відповідності до норм діючого кримінально процесуального законодавства України, тобто дане позбавлення права відбулось на умовах, передбачених законом, що погоджується з практикою Європейського Суду з прав людини та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі встановлених обставин, а також враховуючи те, що наразі по вказаним рушницям проводяться експертні дослідження, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено, що в подальшому накладенні арешту на вищевказане майно відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000225 від 01.06.2021 року за ч.1 ст.263 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1