Справа № 357/734/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ганджи Азербайджан, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, працюючого на посаді охоронця в ТОВ «Гриф», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2021 року за №0000079, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

14 січня 2021 року близько 22 години оперупоновжений ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в київській області капітан поліції ОСОБА_6 , призначений на посаду наказом ГУ НП в Київській області від 13.12.2019 №674 о/с, разом з оперуповноваженим цього ж підрозділу старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , заступили на чергування в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Некрасова, буд.84А в м. Біла Церква Київської області, в цивільному одязі, з метою встановлення особи злочинця по матеріалами кримінального провадження №0000076 від 14.01.2021 та перевірки на причетність до злочину осіб, які відвідують вказаний магазин у нічний час.

15.01.2021 близько 00:40 год. перебуваючи в приміщенні вказаного магазину між ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_4 застосував прийом «задня підніжка» до ОСОБА_9 , внаслідок чого остання опинилась в горизонтальному положенні на підлозі. Помітивши вказаний факт працівники поліції, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 зробили останньому зауваження на що останній не відреагував, при цьому оперуповноважений ВКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 що вони працівники поліції та почав діставати з кишені службове посвідчення для пред`явлення останньому відповідно до вимог ЗУ «Про національну поліцію». В подальшому у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_6 , який виконував свої службові обов`язки, при цьому реалізуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, працівнику поліції ОСОБА_6 наніс один удар правою рукою в ліву частину підборіддя працівнику поліції ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді синців в лівій величній області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, з чим також погодилась і захисник ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність, вказав про відсутність наміру подавати цивільний позов.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення, відповідно до яких 15 січня 2021 року прийшов до магазину близько 00 год. 30 хв. з метою купівлі спиртних напоїв, так як перебував в гостях у батьків своєї майбутньої нареченої, в приміщенні вказаного магазину у нього виникла конфліктна ситуація з однією із жінок, яка зробила йому зауваження з приводу неодягненої повністю на обличчі захисної маски, після того, як остання почала плюватись в його бік, застосував до неї прийом «задня підніжка», в результаті чого підбігли особи в цивільному, один з яких пред`явив посвідчення працівника поліції, попри це ОСОБА_4 наніс йому один удар правою рукою в ліву частину підборіддя, після чого до нього був застосований газовий балончик, та він був затриманий. Пояснив, що визнає такий свій вчинок як негідний, в житті взагалі алкогольні напої вживає не часто, щиро розкаявся, вибачився за таку свою поведінку перед потерпілим, має намір орендувати під виплату квартиру, так як його цивільна дружина на даний час є вагітною.

2.4. Дослідження письмових матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, стосунки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує, скарг від сусідів не надходило, працевлаштований на посаді охоронника в ТОВ «Гриф» з 15.10.2020 по теперішній час, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, зарекомендував себе як працелюбний і відповідальний співробітник, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних (посадова кваліфікація - кулеметника), до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, має місце проживання: АДРЕСА_2 , утриманців не має, раніше не судимий.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 17.02.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

2.5. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надавав викривальні щодо себе показання в суді, а потерпілий ОСОБА_6 не має до ОСОБА_4 претензій морального та матеріального характеру, оскільки не заявлено цивільний позов.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

3. Мотиви призначення покарання.

3.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не позбавляти його волі, оскільки зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

Захисник ОСОБА_5 підтримала позицію обвинуваченого, просила з урахуванням особистості обвинуваченого та його відношення до вчиненого, застосувати положення статті 75 та 76 КК України.

3.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, який раніше не судимий, військовозобов`язаний, група інвалідності не встановлена, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність скарг за місцем проживання щодо нього, його відношення до вчиненого, відсутність малолітніх утриманців, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції частини 2 статті 345 КК України у вигляді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

4. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов не заявлено.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Вирішення питання щодо запобіжного заходу та початку строку відбуття покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

5.2. Процесуальні витрати

Процесуальниі витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

5.3. Речові докази

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік.

У силу ст. 76 КК покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст.76 КК, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 10 березня 2021 року.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1