Справа №443/2005/18
Провадження №1-кп/443/1/21
ВИРОК
іменем України
02 червня 2021 року місто Жидачів
Жидачівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів справу на підставі обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001127 від 18.11.2016, який надійшов зі Стрийської місцевої прокуратури Львівської області 22.11.2018 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Журавно, Жидачівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 25.12.2015 за ч. 2 ст. 125 КК України та засудженого до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ніч на 19.12.2015, в с. Антонівка, Жидачівського району, Львівської області, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, зайшли на територію СФГ «Антонівка», головою якого являється ОСОБА_6 , де через вікно другого поверху, проникли в складське приміщення, де діючи умисно з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_5 утримував мішки, в які ОСОБА_3 поскладав наступне майно: електродвигун потужністю 4 кВт., водяний насос (водяна помпа), три гільзи двигуна типу «Д-240», три підшипники, чотири шестерні, шків, масляний насос та електроклапан, вартість яких, згідно висновку експерта № 9/530 від 14.11.2016, становила 775 гривень 00 копійок та в подальшому із зазначеним вище майном з місця події скрились. Вказаними діями, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 завдали матеріальну шкоду СФГ «Антонівка» на загальну суму 775 гривень 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та дав покази, що за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_5 , в ніч на 19.12.2015, в с. Антонівка, Жидачівського району, Львівської області зайшли на територію СФГ «Антонівка», де через вікно другого поверху, проникли в складське приміщення, де ОСОБА_5 утримував мішки в які він поскладав майно, а саме електродвигун, водяний насос, три гільзи, три підшипники, чотири шестерні, шків, масляний насос та електроклапан, та в подальшому із зазначеним вище майном з місця події скрились.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання, в якому просить суд не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Отримавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Аналізуючи представлені суду докази та їх в сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні ним кримінального правопорушення доведеною в судовому засіданні повністю.
Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та мотиви, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем реєстрації, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Таким чином, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В ході судового розгляду встановлено, що вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 25.12.2015, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Крім того, за правовим висновком Верховного Суду України від 27 березня 2018 року (справа №754/2749/17, провадження № 51-717км18) щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Враховуючи викладене, вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 25.12.2015, яким ОСОБА_3 , було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді 200 годин громадських робіт, підлягає самостійному виконанню на підставі ч.4 ст. 70 КК України.
Речові докази відсутні.
Процесуальних витрат по справі немає.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 370,371,374 КПК України суд,
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді у 3 (трьох) років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 25.12.2015, яким ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді 200 годин громадських робіт, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконувати самостійно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку за винятком з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1