Єдиний унікальний номер: 378/696/19
Провадження № 1-кп/378/1/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

перекладача: ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих -

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 : ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Ставище Київської області кримінальне провадження №0000076 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 Республіка Молдова, громадянина Республіки Молдова, одруженого, працюючого механіком ТОВ «Урбан Трафік», освіта повна вища, має на утриманні троє неповнолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України за слідуючих обставин.

ОСОБА_9 , 01 квітня 2015 року, близько 22 години 50 хвилин, керував власним автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно висновку експерта №5-02/152 від 21 квітня 2015 року та пояснень останнього, знаходився у технічно справному стані, рухався в межах 137-138 кілометру автодороги «Київ-Одеса» по правій смузі руху в напрямку м. Одеса та наближаючись до автопоїзда в складі вантажного автомобіля з причепом, вирішив перестроїтися на ліву смугу руху в напрямку м. Одеса, з метою здійснення його випередження по лівій смузі так як він рухався з більшою швидкістю ніж автопоїзд. При цьому, ОСОБА_9 продовжуючи рух в напрямку м. Одеса, перестроївся на ліву смугу руху в даному напрямку, та всупереч п. 12.2. Правил дорожнього руху України, продовжив рух зі швидкістю, яка не давала можливості зупинити керований ним транспортний засіб у межах видимості дороги, і під час здійснення маневру випередження, в момент коли середина вказаного автомобіля порівнялася з серединою причепа автопоїзда, то для руху виникла небезпека від автопоїзда в складі вантажного автомобіля з причепом, який плавно почав зміщуватись ліворуч, зближуючись з автомобілем «Toyota Avensis», але ОСОБА_9 враховуючи створену небезпеку для руху керованого ним автомобіля, всупереч п. 12.3. Правил дорожнього руху України, не застосовуючи гальмування відпустив педаль газу автомобіля марки «Toyota Avensis», тобто у разі виникнення небезпеки для руху виявленої водієм, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їздів перешкоди, внаслідок чого ОСОБА_9 всупереч п. 13.1. Правил дорожнього руху України в даних дорожніх умовах не дотримався безпечного інтервалу, а потім повернув кермо ліворуч і змістився ліворуч з метою уникнення зближення з причепом, але перед здійсненням даного маневру всупереч п. 10.1. Правил дорожнього руху України, не переконався, що даний маневр буде безпечний і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а тому всупереч п. 1.10. Правил дорожнього руху України, допустив виїзд на розділювальну смугу, на якій рух транспортних засобів заборонений, і в цей час був засліплений фарами зустрічного транспортного засобу, але всупереч п. 19.3. Правил дорожнього руху України, не застосував екстрене гальмування без зміни напрямку руху та не увімкнув світлову аварійну сигналізацію. Продовжуючи рух по розділювальній смузі, будучи засліпленим та бачачи лінію дорожньої розмітки, яка поділяє ліву та праву смугу руху в напрямку м. Одеса, ОСОБА_9 не зупинився і не вжив заходів щодо повернення на ліву смугу руху в напрямку м. Одеса, тому під час руху допустив виїзд на металевий колесовідбійник, а потім виїхав на проїзну частину автодороги в напрямку м. Києва, де на правій смузі зіткнувся з сідловим тягачем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який буксував напівпричіп «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухалися в напрямку м. Києва назустріч відносно руху автомобіля марки «Toyota Avensis» та знаходився під керуванням водія ОСОБА_6 .. Після зіткнення автопоїзд в складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 продовжив рух в напрямку м. Києва та зміщуючись праворуч виїхав за межі проїзної частини, де перекинувся на лівий бік.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автопоїзда в складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливу під твердою мозковою оболонкою, ускладненої компресії головного мозку, закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер ліворуч, крововиливу в плевральну область, які, згідно висновку судово-медичного експерта № 113 Д від 15 жовтня 2015 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.4. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила;

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 1.10. безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. Розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

- п. 10.1. Перед початком, руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;- п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

- п. 19.3. У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

Вказані порушення Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками які настали, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ..

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України визнав частково, а саме визнав, що порушив Правила дорожнього руху України, але не визнав наслідків, які наступили після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в обвинувальному акті не вірно викладені фактичні обставини. Обвинувачений суду показав, що 01.04.2015 року, близько 22 год. 00 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Avensis», їхав в правій смузі руху по автодорозі Київ Одеса в напрямку з м. Київ в сторону м. Одеса з включеним дальнім світлом фар. Була темна пора доби, почався дрібний дощ. Попереду нього рухався вантажний автомобіль з причепом. Виконуючи маневр обгону із швидкістю, близько 100 км/год. і порівнявшись із серединою причепа даного вантажного автомобіля, він побачив, що цей причеп наближається в його сторону, тобто їде на нього. Вказаний вантажний автомобіль уже їхав зі швидкістю 90 км/год. по роздільній смузі руху, яка не було суцільною. Вживаючи заходів до зниження швидкості руху, він зняв ногу з педалі газу керованого ним автомобіля. Гальмувати повністю не хотів, бо дорога була мокра і міг виникнути юз, а тому трішки звернув ліворуч на своїй смузі руху. В цей час на зустрічній смузі руху його на 1,5 2 секунди засліпив фарами вантажний автомобіль, що рухався в зустрічному напрямку. Коли зникло осліплення світлом фар, він переїхав суцільну смугу руху автодороги і трішки виїхав на зустрічну смугу руху. За 15 м від нього був відбійник, якого він міг зачепити лівим колесом свого автомобіля та перевернутись. Щоб цього не сталось, він повернув автомобілем ліворуч і відбійник попав під його автомобіль між його двох передніх коліс. Рухаючись за інерцією піддоном автомобіля по відбійнику (колеса автомобіля не торкались землі), він на якийсь час втратив свідомість. Потім його автомобіль нахилився та упав на ліву сторону уже на зустрічній смузі руху. Далі він відчув удар з правої сторони в передню праву частину його автомобіля (скрегіт) металу і знову втратив свідомість. В машині він був пристебнутий паском безпеки. Травм голови у нього не було. Отримав перелом правої ноги та обох ключиць. На його думку він міг зупинити автомобіль за 100 м при швидкості руху 100 км/год.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 01.04.2015 року, близько 22 год. 30 хв., він керуючи вантажним автомобілем марки «МАН» з причепом, рухався зі швидкістю 70 км/год. по автодорозі Київ Одеса, із сторони м. Жашків в напрямку м. Києва, перевозячи вантаж зерна вагою 22 т. На вказаній дорозі містяться по дві смуги руху в кожну сторону. В автомобілі було ввімкнено ближнє світло і він рухався в своїй крайній правій смузі зазначеної автодороги, нікуди не звертаючи. Інших транспортних засобів у нього попереду не було. В цей час його засліпило із зустрічної сторони вертикальне пряме світло. За 30 м від себе на дорозі він побачив перевернутий на правий бік легковий автомобіль, який по інерції рухався на нього. Він лише встиг зняти ногу з педалі газу керованого ним автомобіля, а потім відбувся удар в його автомобіль, а саме в його передню ліву сторону. Даний удар мав місце на його смузі руху. Після зіткнення він втратив свідомість і лише на другий день опритомнів в лікарні. В результаті даної ДТП у нього були поламані ребра, пошкоджено грудну клітку та отримав внутрішньочерепну травму. Це стало причиною втрати слуху, погіршення зору, головного болю. Він отримав II групу інвалідності довічно. Ніякої шкоди йому відшкодовано не було.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 02.04.2015 року, близько 02 год. 00 хв.

до нього зателефонували та повідомили, що мала місце дорожньо-транспортна аварія і що ОСОБА_6 знаходиться в лікарні. Він повідомив дружину останнього і з нею прибув до лікарні о 09. год. 00 хв. в смт. Ставище Київської області. В лікарні ОСОБА_6 йому розповів, що перед зіткненням він побачив вертикальне світло, потім відбувся удар. Він не пам`ятає як його витягували з автомобіля, а опам`ятався лише в лікарні. Він візуально дивився на ділянку автодороги, де відбулась дана аварія. Автомобіль марки «Ман», яким керував ОСОБА_6 лежав перевернутим на лівий бік, на дорозі, на місці зіткнення було розлито автомобільне масло.

Винність обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується також іншими зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 02.04.2015 року (Т. 2 а. с. 89-93), схемою та фототаблицею до нього (Т. 2 а. с. 94, 95-115);

- протоколом огляду місця події від 04.04.2015 року (Т. 2 а. с. 116-118) та фототаблицею до нього (Т. 2 а. с. 119-126);

- висновком експерта №5-02/153 від 20 квітня 2015 року, з якого встановлено, що: зіткнення автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , із автомобілем «MAN», д. н. з. НОМЕР_2 , який буксував напівпричіп «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , сталось на правій смузі руху проїзної частини автодороги «Київ-Одеса» в напрямку до м. Києва в районі розташування початку пошкоджень дорожнього покриття; механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди був наступним: до зіткнення автомобіль «Toyota Avensis» та автопоїзд у складі автомобіля «MAN» з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU» рухались в зустрічних напрямках, автомобіль по проїзній частині автодороги в напрямку м. Одеса, а автопоїзд - по проїзній частині в напрямку м. Києва, перед зіткненням автомобіль «Toyota Avensis» змістився ліворуч, та перетнувши розділову смугу виїхав на проїзну частину автодороги в напрямку м. Києва, де на правій смузі руху зіткнувся із автомобілем «MAN», який буксував напівпричіп «FRUEHAUF BENALU», після зіткнення автопоїзд у складі автомобіля «MAN» з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU» продовжив рух в напрямку м. Києва та зміщуючись праворуч виїхав за межі проїзної частини де перекинувся на лівий бік, а автомобіль «Toyota Avensis» змістився до свого кінцевого положення (Т. 2 а. с. 227-230);

- висновком експерта №5-02/152 від 21 квітня 2015 року, з якого встановлено, що:

1) система робочого гальма автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_4 , на момент огляду, знаходиться в технічно несправному непрацездатному стані по причині зміщення блоку ABS, деформації педалі гальма та її роз`єднання із пружиною її повернення, та руйнації і зміщення вакуумного підсилювача та живильного резервуару головного гальмівного циліндра. Дані несправності виникли під час ДТП. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, не виявлено;

2) рульове керування автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в технічно несправному працездатному стані по причині руйнації картера рульового механізму. Дана несправність виникла під час ДТП. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено;

3) елементи підвіски автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_4 , на момент огляду знаходяться в технічно несправному непрацездатному стані через деформацію підрамника підвіски передніх коліс, зміщення всіх елементів підвіски передніх коліс в напрямку спереду назад та вихід пружини з посадочної «тарілки» стійки підвіски переднього лівого колеса. Дані несправності виникли в момент ДТП. Несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено;

4) при дослідженні системи робочого гальма, рульового керування та елементів підвіски автомобіля марки «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_4 , несправностей що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма чи системі рульового керування перед подією, та несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП - не виявлено (Т. 2 а. с. 233-238);

- висновком експерта №5-02/509 від 06 листопада 2015 року, з якого встановлено, що:

1) в заданій дорожньо-транспортній ситуації, відповідно до обох варіантів розвитку даної пригоди (вказаних водіями автомобілів «MAN» та «Toyota Avensis»), з технічної точки зору водій автопоїзда у складі автомобіля «MAN», д. н. з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2., 12.3. та п. 19.3. Правил дорожнього руху;

2) в заданій дорожній ситуації відповідно до обох варіантів розвитку даної пригоди (вказаних водіями автомобілів «MAN» та «Toyota Avensis»), з технічної точки зору, технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , для водія автопоїзда у складі автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , полягала у виконанні ним вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху. Виконуючи вимоги пункту 12.3. Правил дорожнього руху своїми односторонніми діями водій автопоїзда у складі автомобіля «MAN», д. н. з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 ;

3) в заданій дорожньо-транспортній ситуації, відповідно до 1-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «MAN»), з технічної точки зору водій автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 10.1., 12.2. та п. 1.10. Правил дорожнього руху. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, відповідно до 2-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «Toyota Avensis»), з технічної точки зору водій автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2., 12.3., 13.1. та п. 19.3. Правил дорожнього руху;

4) в заданій дорожній ситуації, відповідно до 1-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «MAN»), водій автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути зіткнення із з автопоїздом у складі автомобіля «MAN», д. н. з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , яка полягала у виконанні вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, на що в нього не було перешкод технічного характеру. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, відповідно до 2-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «Toyota Avensis»), технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля «Toyota "Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , полягала у виконанні ним вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху. Виконуючи вимоги пункту 12.3. Правил дорожнього руху водій автомобіля «Toyota Avensis» шляхом застосування термінового гальмування (без відвертання керма ліворуч) з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість уникнути зіткнення з вантажним автомобілем, якого він випереджав, та подальшого розвитку даної пригоди;

5) в заданій дорожній ситуації, відповідно до обох варіантів розвитку пригоди, в діях водія автопоїзда у складі: автомобіля «MAN», д. н. з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», д. н. з. НОМЕР_3 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які перебували в причинному зв`язку з даною пригодою, не вбачається. В заданій дорожній ситуації, відповідно до 1-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «MAN»), в діях водія автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , маються невідповідності вимогам пункту 10.1. Правил дорожнього руху, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП. В заданій дорожній ситуації, відповідно до 2-го варіанту розвитку даної пригоди (вказаного водієм автомобіля «Toyota Avensis»), з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Toyota Avensis», д. н. з. НОМЕР_1 , маються невідповідності вимогам пунктів 13.1. та 12.3. Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія автомобіля «Toyota Avensis» вимогам 12.3. Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП (Т. 3 а. с. 1-9);

- висновком судово-медичного експерта №113 Д від 15 жовтня 2015 року, з якого встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автопоїзда в складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливу під твердою мозковою оболонкою, ускладненої компресії головного мозку, закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер ліворуч, крововиливу в плевральну порожнину, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння (Т. 2 а. с. 135);

- висновком судової автотоварознавчої експертизи автомобільного напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», державний номер НОМЕР_3 від 04.04.2015 року, з якого встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобільного напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», державний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 78797 гривень (Т. 2 а. с. 137-149);

- висновком судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «MAN TGA 18.460», державний номер НОМЕР_2 від 04.04.2015 року, з якого встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «MAN TGA 18.460», державний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 529389 гривень (Т. 2 а. с. 150-181);

- висновком №0467 судової автотоварознавчої експертизи від 12.12.2016 року, з якого встановлено, що вартість матеріального збитку на момент ДТП 01.04.2015 року, завданого власникові автомобіля «MAN TGA 18.460», державний номер НОМЕР_2 , складає 530969 гривень, вартість матеріального збитку на момент ДТП 01.04.2015 року, завданого власникові напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», державний номер НОМЕР_3 , складає 78707,50 гривень (Т. 2 а. с. 184-224);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2015 року з відеозаписом (Т. 2 а. с. 239-243, 244), з якого встановлено механізм та обставини вчинення обвинуваченим ДТП;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.02.2017 року з відеозаписом (Т. 3 а. с. 10-12, 13), з якого встановлено механізм та обставини вчинення обвинуваченим ДТП.

Вся слідова інформація досліджуваної дорожньо-транспортної події зафіксована в протоколі огляду місця події від 02.04.15 року та доданих до нього план-схемі і фототаблиць, а покази ОСОБА_6 узгоджуються з наведеними матеріалами кримінального провадження. Безпідставним є твердження захисника обвинуваченого про те, що в ході досудового розслідування не досліджувалось питання щодо вини потерпілого ОСОБА_6 у вчиненні даної дорожньо-транспортної події, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні висновками експертів №5-02/153 від 20.04.15р. та №5-02/509 від 06.11.15р., в яких на підставі зафіксованої в протоколі огляду місця події від 02.04.15р. та доданих до нього план-схемі і фототаблиць слідової інформації описано механізм розвитку досліджуваної дорожньо-транспортної події та зазначено про відсутність в діях водія сідлового тягача ОСОБА_6 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які перебували в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією.

З показів обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_6 , наданих в судовому засіданні, та з досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження (протоколу огляду місця події і доданих до нього план-схеми і фототаблиць, висновків експертів) вбачається, що обвинувачений, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в межах 137-138 км автодороги Київ Одеса в напрямку м. Одеса змінив напрямок руху вліво, не переконавшись в безпечності такого маневру та не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, і виїхавши на металевий колесовідбійник та перетнувши розділювальну смугу, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з сідловим тягачем марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який буксував напівпричіп «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , тобто створивши аварійну ситуацію та небезпеку для руху водія ОСОБА_6 , мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль.

Отже, зіткнення зазначених автомобілів виникло внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 , який всупереч вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху не зменшив швидкість і не зупинив свій автомобіль, не пересвідчився у безпеці зміни напрямку руху, перетнув не призначену для руху розділювальну смугу, виїхав на зустрічну смугу і зіткнувся з зустрічним автомобілем, водій якого ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення і не був зобов`язаний виходити із можливості грубого порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху - водієм ОСОБА_9 , оскільки відповідно до п. 1.4 ПДР мав право розраховувати на виконання останнім цих Правил.

Вказані вище показання потерпілих та інші досліджені судом докази суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, підтверджують та доповнюють один одного і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Із урахуванням цього, а також беручи до уваги, що усі зазначені докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд приймає дані докази.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності встановлені і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 знайшла своє підтвердження в суді і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Згідно ч. 1 ст. 6 КК України особи, які вчинили злочини на території України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. Злочин визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України (ч. 2 цієї статті).
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як зазначено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
За ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, які характеризують його особу, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин з необережності передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, вину в скоєнні злочину визнає частково.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на те, що він по місцю роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні троє неповнолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.
В своїх заявах до суду потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначають, що обвинувачений завдану їм шкоду не відшкодував, жодних дій щодо примирення з ними не вчинив, в зв`язку з чим, просять призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без застосування положень ст. 75 КК України та позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами на три роки (Т. 2 а. с. 31-32).
Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, враховуючи письмові заяви потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, думку прокурора, який просить призначити обвинуваченому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, міру покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, із застосуванням умов ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, і призначенням іспитового строку із зобов`язанням відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, бо саме така міра покарання є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Суд обговорив можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.
По даному кримінальному провадженню ОСОБА_10 заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 на її користь, з урахуванням уточнених позовних вимог, матеріальної шкоди в сумі 411636,6 гривень, оскільки в результаті ДТП, яка сталася з вини обвинуваченого, отримали механічні пошкодження належні їй сідловий тягач марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 (Т. 1 а. с. 173-228, Т. 2 а. с. 33-69). ОСОБА_10 до суду для розгляду заявленого нею цивільного позову не прибула. В телефонограмі до суду (Т. 4 а. с. 32) її представник ОСОБА_7 , номер мобільного телефону якого зазначено в позовній заяві, просив розгляд кримінального провадження та позову ОСОБА_10 проводити без них, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Цивільний відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні даний позов визнав частково, але саме на яку суму зазначити не зміг, оскільки в матеріалах, що додані до позовної заяви позивачем вказано кілька різних сум матеріальної шкоди, відтак кінцеву суму матеріальної шкоди, на його думку, потрібно уточнити. За таких обставин цивільний відповідач ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_8 вважають, що позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди слід залишити без розгляду та роз`яснити останній її право звернення до суду про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства. Окрім того, ОСОБА_8 зазначив, що він раніше вказував на необхідність обов`язкового залучення у розгляді даного позову в якості співвідповідачів страхових компаній, оскільки цивільно-правова відповідальність учасників даної ДТП в установленому порядку застрахована.
У відповідності із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яки вчинила суспільно небезпечне діяння.
За ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.
Відповідно до ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положеннями статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Розмір матеріальної шкоди в сумі 411636,6 гривень, які просить стягнути ОСОБА_10 , остання обгрунтовує доданими нею до заяви про зменшення позовних вимог: копії висновку №0467 судової автотоварознавчої експертизи від 12.12.2016 року з фототаблицею №1-6 та копією ремонтної калькуляції від 12.12.2016 року №1112_R і №1112_R 2 (Т. 2 а. с. 33-69).
Суд дійшов висновку, що пошкодження належних ОСОБА_10 сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричепа «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 мали місце в результаті неправомірних дій ОСОБА_9 , що підтверджується наведеними вище доказами в їх сукупності по кримінальному провадженню.
Разом з тим, в матеріалах позову ОСОБА_10 відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, відтак суд самостійно позбавлений можливості встановити факт страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ОСОБА_10 .. Також, не можливо встановити, чи зверталась остання до страхової компанії з заявою про настання страхового випадку, чи отримувала відповідну компенсацію і в якому саме розмірі.
В матеріалах кримінального провадження (Т. 3 а. с. 19-20, 26-29), зокрема містяться копії: полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників автотранспортних засобів та договору обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну автотранспортними засобами (обов`язкове страхування цивільної відповідальності іноземних автотранспортних засобів Зелена картка), відповідно до яких цивільно-правова відповідальність обвинуваченого застрахована.
Згідно із ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Клопотання позивача ОСОБА_10 за даним цивільним позовом про залучення страхових компаній в якості співвідповідачів до суду не подавались.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_10 слід залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу право звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 на його користь матеріальної шкоди в сумі 22863, 55 гривень та моральної шкоди в сумі 600000 гривень, оскільки з вини обвинуваченого мала місце ДТП, в результаті якої він отримав тяжкі тілесні ушкодження, відтак йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка має бути відшкодована винним (Т. 1 а. с. 151-172). Цивільний відповідач ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав з тих підстав, що, на його думку, у вчиненні ДТП винний не тільки він, а й також ОСОБА_6 .. Поряд з останнім, він також в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження. Вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Встановлено, що в результаті ДТП, яка мала місце з вини обвинуваченого потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження та змушений був тривалий час лікуватись стаціонарно в закладах охорони здоров`я, а також проходити амбулаторне лікування, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: довідки з КЗ «Ставищенська центральна районна лікарня» №408, виписок з медичної картки ОСОБА_6 , актів огляду МСЕК про встановлення II групи інвалідності безстроково, підставою встановлення якої є ДТП, фіскальних чеків на придбання ліків в період проходження лікування на загальну суму 22863, 55 грн. (Т. 1 а. с. 155-172, Т. 3 а. с. 62).
За таких обставин суд вважає, що з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі - 22863, 55 грн..
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ( ч.2 ст.1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (стаття 23 ЦК України).
Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Позивач ОСОБА_6 , обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди та його розмір - 600 000 грн, посилався на душевні та фізичні страждання, яких він зазнав через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_9 ..
Суд вважає, що позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 150 000 грн..
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує фізичний біль та страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, характер правопорушення, а також враховує вимоги розумності і справедливості.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 звернувся до суду з усним клопотанням про застосування відносно його підзахисного п. "в" ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, оскільки обвинувачений на момент ДТП мав неповнолітніх дітей. Відтак його слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Суд дійшов висновку, що клопотання захисника щодо застосування акту амністії відносно обвинуваченого слід задовольнити, виходячи із наступного.
Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Встановлено, що на утриманні обвинуваченого на даний час перебуває троє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, переведених на російську мову (Т. 4 а. с. 22-27).
В силу ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеністю вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути судові витрати на користь держави, пов`язані із залученням експертів в сумі - 1841,40 грн..
Згідно із ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ставищенського районного суду Київської області від 03.04.2015 року на речові докази (Т. 2, а. с. 127).
Речові докази сідловий тягач марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 слід залишити орендарю ФОП ОСОБА_5 , автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_4 (номерний знак республіки Молдова) слід повернути власнику ОСОБА_9 відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 372, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Застосувати до ОСОБА_9 умови ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Застосувати до ОСОБА_9 "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року та звільнити його від відбування основного і додаткового покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду. Роз`яснити позивачу її право звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 Республіка Молдова на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (проживаючого в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22863 (двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 55 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави витрати на залучення експертів у сумі 1841 (одну тисячу вісімсот сорок одну) гривню 40 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ставищенського районного суду від 03.04.2015 року по справі ЄУН 378/338/15-к, провадження 1-кс/378/38/15 на речові докази: автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_4 (номерний знак республіки Молдова).

Речові докази: автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_4 (номерний знак республіки Молдова) повернути власнику ОСОБА_9 ; сідловий тягач марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «FRUEHAUF BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 залишити орендарю ФОП ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1