Справа № 455/882/20
Провадження № 1-кп/455/49/2021
ВИРОК
Іменем України
29 квітня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 30.05.2020 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, офіційно непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого, останній раз:
за вироком Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 20.10.2005 року за п.10 ч.2 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі, за ч.4 ст.152 КК України до 12 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань- 14 років і 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.11.2002 року і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків 15 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,
за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 30.05.2020 року, приблизно о 05.00 годині, діючи з прямим умислом спрямованим на незаконне проникнення до володіння іншої особи, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з мотивів неповаги до прав особи на недоторканість житла, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої - кожному гарантується недоторканість житла, а також іншого володіння особи, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника, шляхом відчиненя металопластикового вікна житлового будинку, який належить ОСОБА_6 та знаходиться у АДРЕСА_2 , незаконно, проти волі останньої, проник у її будинок, чим порушив конституційне право ОСОБА_6 на недоторканість житла.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку у незаконному проникненні до житла ОСОБА_6 , визнав повністю, надав пояснення, аналогічні, викладеним в обвинувальному акті, та пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті та оголошеними прокурором, додатково пояснив, що 30.05.2020 року близько 05 години ранку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спілкування з ОСОБА_6 щодо підробітків у неї, відчинив металопластикове вікно житлового будинку, який належить ОСОБА_6 та знаходиться у АДРЕСА_3 , без дозволу останньої, проник у її будинок. Щиро розкаявся у вчиненому, обіцяв в подальшому не робити такого, просив суворо не карати та у випадку призначення йому судом покарання у виді штрафу готовий такий сплатити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 26.01.2021 року подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 матеріального і морального характеру не має (а.с.27).
З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 . Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступком, особу винного, який з місця проживання характеризується посередньо, на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд вважає за необхідне виключити обтяжуючу обставину рецидив злочинів, оскільки згідно п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючою обставиною є рецидив злочинів, а відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 162 КК України є кримінальним проступком.
Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.162 КК України, - у виді штрафу, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Судові витрати у справі за проведення судової дактилоскопічної експертизи №10/3/1022 від 24.06.2020 року в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1