УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 354/1018/19
Провадження № 1-кп/348/135/21

17 травня 2021 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 за обвинувальним актом від 27.11.2019 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Обставини, зазначені в клопотанні.
Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема ризик переховування обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілої та свідків по кримінальному провадженні, та він не позбавлений права заявляти клопотання про їх додатковий допит, тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 зможе чинити на них тиск. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності, тому перебуваючи на волі зможе прожовжувати займатись злочинною діяльністю.

На підставі зазначеного сторона обвинувачення вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 , та забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків.

Щодо визначення розміру застави зазначає, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання, просив суд клопотання задоволити та продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, наполягає на продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, категорично заперечила проти зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 -адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 ґрунтується на припущеннях та не підтверджується жодними належними доказами. Крім того в обвинуваченого відсутній закордонний паспорт. Ризик впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні також є необґрунтованим, оскільки потерпіла та свідки по кримінальному провадженні вже були допитані в судовому засіданні та надали покази, тому в обвинуваченого немає жодного сенсу чинити нат них тиск. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення грнутується на припущеннях, оскільки стосується майбутніх подій. Крім того обвинувачений ОСОБА_5 у встановленому законом порядку визнаний таким, що не має судимості. Окрім того прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Також зазначила, що прокурором не наведено нових обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Оцінка і мотиви суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 23.03.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.05.2021.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. У зв`язку із цим до ОСОБА_5 як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, на підставі п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України допускається застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та їх обґрунтованості.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Суд вважає, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, на утриманні нікого не має, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. При цьому в світлі наведених актуальних даних про існування ризику переховування, родина та житло не можуть бути вирішальними факторами, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 (особливості поведінки, сімейний стан, роботу, місце проживання, засоби до існування, тощо) і приходить до висновку, що ризик переховуватися є досить актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

При оцінці ризику впливу на свідків по кримінальному провадженні необхідно враховувати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

Ризик впливу на потерпілу та свідків по даному кримінальному провадженні суд вважає обґрунтованим, оскільки обвинуваченому відомі особи обвинуваченої та свідків по кримінальному провадженні, сторона захисту заявила клопотання про додатковий допит свідків, тому перебуваючи на волі обвинувачений зможе здійснити на них вплив з метою зміни показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності. Крім того потерпіла в судовому засіданні категорично наполягає на продовженні тримання під вартою обвинуваченого.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, необхідно відзначити, що суду не було з цього приводу надано належних обґрунтованих доказів, тому суд відкидає цей ризик, як недоведений. Сама по собі наявність в ОСОБА_5 судимостей не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення, так як стосується минулих подій, до часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою. Проте може в цілому характеризувати особу та її здатність дотримуватись правових приписів.

Таким чином посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором доведено, що зазначені ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність в ОСОБА_5 статусу обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину та доведених ризиків, відомостей щодо особи обвинуваченого, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів довів наявність обставин, які у своїй сукупності свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у клопотанні, буде недостатнім.

Так, особистого зобов`язання для запобігання двом доведеним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_5 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу.

Посилання сторони захисту про можливість застосуваня до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованим, оскільки враховує характер висунутого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_5 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні нікого не має, відсутність у нього постійного джерела доходів, а також наявність ризиків переховування та можливості впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Крім того суду не надано доказів про місце можливого перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під домашнім арештом, не зазначено правові підстави проживання ОСОБА_5 в такому житлі, стан придатності житла до проживання, дані про інших осіб, які проживають у відповідному житлі, їх думку щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 домашнього арешту у відповідному житлі. Тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не дає змоги в повній мірі нівелювати існуючі ризики, у тому числі переховування від суду.

При цьому суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовжуване тримання обвинуваченого під вартою потребує більшого обгрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Однак суд, дослідивши існуючі ризики звертає увагу на те, що дійсно ризики з часом зменшуються, проте ризик переховування від суду, враховуючи доводи прокурора, є досить вірогідним.

Таким чином суд вважає, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого йому обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також суд враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Крім того суд зазначає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставини, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора і наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який здатен запобігти доведеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо розміру застави.
Щодо застави суд зазначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1. ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його майновий стан, та інші обставини в сукупності, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави.

Висновки суду.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до задоволення.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити, оскільки суд дійшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15 год. 00 хв. 15 липня 2021 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено

17.05.2021 о 17 год. 00 хв.