КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно ОСОБА_10 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 60 днів, а саме до 26.03.2021 із забороною залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-00 год. до 06-00 год.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження, за першою вимогою;повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності; носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки покладено на ОСОБА_7 строком на 2 місяці, який ухвалено обраховувати з моменту звільнення з-під варти.
Контроль за виконанням запобіжного заходу покладено на органи Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з істотним порушенням норм кримінального та процесуального права.
На думку апелянта, слідчим суддею при прийнятті рішення не взято до уваги фактичні обставини провадження, особу підозрюваного, ступінь тяжкості кримінального правопорушення та наявність обґрунтованої підозри, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Крім того, в порядку ст. 177 КПК України встановлено ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити аналогічне кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, оскільки не має офіційного законного джерела доходів, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень для уникнення кримінальної відповідальності або полегшення свого становища.
Прокурор зазначав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вчиненню останнім нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000258 від 26.01.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Як зазначено у клопотанні слідчого, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим слідством день, час та спосіб, в невстановленому досудовим слідством місці, незаконно придбав пістолет, який належить до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, є самозарядним пістолетом моделі «VZOR 70» № НОМЕР_1 калібру 7.65X17 «Браунінг», який виготовлений промисловим способом, з подальшим внесенням змін в будову патронника, про що свідчать сліди грубої механічної, термічної обробки. Даний пістолет придатний для стрільби.
Крім того, ОСОБА_7 придбав 34 патрона з маркуванням «S&В 9mmВг.С», які належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є пістолетними патронами калібру 9X17К, що споряджені кулями зі свинцевим осердям. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби. А також, 14 патронів, з яких: 6 з маркуванням «S&В 7.65 Вг.14» та 8 з маркуванням «S&В 7.65 Вг.13» - належить до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є пістолетними патронами калібру 7,65 «Браунінг», що споряджені кулями зі свинцевим осердям. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби,

Вказану вогнепальну зброю та патрони ОСОБА_7 почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу.
26.01.2021 близько 10 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_7 , працівниками поліції проведено санкціонований обшук, в ході якого в одній з кімнат виявлено та вилучено пістолет «VZOR 70» № НОМЕР_1 калібру 7.65X17 «Браунінг», 34 патрони з маркуванням «S&В 9mmВг.С», які належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є пістолетними патронами калібру 9X17К, що споряджені кулями зі свинцевим осердям. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, та 14 патронів, з яких: 6 з маркуванням «S&В 7.65 Вг.14» та 8 з маркуванням «S&В 7.65 Вг.13» - належить до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є пістолетними патронами калібру 7,65 «Браунінг», що споряджені кулями зі свинцевим осердям.
Згідно даних протоколу затримання від 26.01.2021, цього ж дня о 20 год. 13 хв. ОСОБА_7 згідно ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
27.01.2021 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій зач. 1 ст. 263 КК України.

28.01.2021 старший слідчий відділу Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час строком на 60 днів, а саме до 26.03.2021, із забороною залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-00 год. до 06-00 год, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Постановляючи ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, слідчий суддя виходив з того, що органом досудового розслідування не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про недоведеність органом досудового розслідування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не навівши при цьому в ухвалі належного обгрунтування та мотивів такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).
До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Як встановлено колегією суддів, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак, застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше судимий, та тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу, не обгрунтувавши належним чином такий висновок.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики є обгрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_7 під вартою. Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.
Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Вказані обставини у їх сукупності свідчать про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тяжкості та конкретних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, даних про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, враховуючи його вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Беручи до уваги викладене, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, тяжкість та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Як визначено п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Як убачається із матеріалів судового провадження, у межах кримінального провадження № 0000258 ОСОБА_7 повідомлено про підозру 27.01.2021, а тому граничним днем закінчення строку досудового розслідування є 28.03.2021.
Відомостей про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000258 у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України, матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.
При постановленні нової ухвали, колегія суддів, за умови закінчення 28.03.2021 строку досудового розслідуванняу кримінальному провадженні № 0000258, може застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід лише до вказаної дати, та за таких обставин позбавлена можливості застосувати до підозрюваного запобіжний захід строком на 60 діб, про який порушує питання прокурор в апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді, та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, вважає за необхідне визначити дату закінчення дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 27.03.2021 включно.
Доводи підозрюваного та його захисника у судовому засіданні під час апеляційного розгляду про те, що підозрюваний має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, не забезпечують впевненості в належній процесуальній поведінці ОСОБА_7 , та не свідчать про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доказів на підтвердження неможливості за станом здоров`я утримання ОСОБА_7 під вартою, стороною захисту не надано.
Посилання підозрюваного під час апеляційного розгляду на непричетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення та необґрунтованість пред`явленої підозри, є безпідставними, оскількипрокурором у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 .
При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року, якою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 26 березня 2021 року із забороною залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-00 год. до 06-00 год., та покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 2 місяці, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000258 від 26 січня 2021 року, а саме до 27 березня 2021 року включно.
Взяти підозрюваного ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.
Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень у національній грошовій одиниці.
Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186)
У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 27 березня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3