Справа № 486/1554/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000945, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, фізичної особи підприємця, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор висунув ОСОБА_5 обвинувачення у тому, що 14 жовтня 2017 року близько 03:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, він, перебуваючи по АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості, який виник на грунті раптових неприязних відносин із останнім, умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив три постріли з пістолету травматичної дії в ОСОБА_6 , тим самим спричинивши йому три поранення в область передньої черевної стінки та правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розладі здоров`я.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засідання потерпілий ОСОБА_6 заявив про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України, паралельно зазначивши, що примирився із ним відразу після інциденту, не має до нього ніяких претензій, а наслідки закриття провадження з цієї підстави йому зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_5 у свою чергу, відображені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, не визнав, однак, вказав, що не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, зокрема, що така підстава не є для нього реабілітуючою, тобто, такою, яка виправдовує його.

Прокурор та захисник в судовому засіданні посилалась на наявність у потерпілого права на відмову від обвинувачення в рамках кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, у зв`язку із чим проти задоволення його клопотання не заперечували.

За таких обставин, суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого потерпілим клопотання, пересвідчившись у добровільності його позиції із даного питання, а так само, наявність визначених кримінальним процесуальним законом передумов для його задоволення, виходив зі такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, статтею 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).

При цьому, суд виходив із того, що таке провадження здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема, підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення.

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Зокрема, ВС ККС у своїй постанові від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к вказав, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення - відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Та у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_6 , набувши статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні в силу ч.1 ст. 55 КПК України, у той час, як саме кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернувся до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.

Суд же, у свою чергу, діючи в рамках засади диспозитивності, вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на це, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що, як зазначено судом вище, є безумовною підставою для його закриття, а наслідки такої відмови йому зрозумілі, то суд не убачає перешкод для задоволення відповідного клопотання потерпілого.

При цьому, суд не вдається до оцінки причин відмови потерпілого від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ані такого права суду, ані, тим більше, обов`язку, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що з`ясовано позицію потерпілого стосовно відсутності у нього претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та щодо його добровільності його відмови від підтримання цього обвинувачення.

До того ж, обвинувачений та потерпілий не є близькими родичами чи членами сім`ї у розумінні норми п.1 ч.1 ст. 3 КПК України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що, за певних обставин, могло б зумовити відмову у закритті провадження з цих підстав.

Тож, це кримінальне провадження підлягає закриттю за передумов, що наведені судом вище, згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений.

Питання речових доказів суд вирішує згідно із правилами ст. 100 КПК України.

Документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів, слід віднести на рахунок держави.

Тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 376, 477 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження №0000945, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення.

Речові докази чоловічі джинсові штани, синю футболку, чоловічу спідню білизну синього кольору (сейф пакет №3118197), чоловічу куртку темно- синього кольору (сейф пакет №29990233), які зберігаються в камері речових доказів Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Речовий доказ наручники № НОМЕР_1 , які зберігаються в камері речових доказів Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області повернути до відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області.

Речові докази 5 (п`ять) дисків №90Т, №91Т, №92Т, №93Т, №94Т та протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії залишити в матеріалах справи №486/1554/17.

Речові докази кулю та три гільзи (пакет №2474966) знищити.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, - віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на неї до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1