В И Р О К
Іменем України

17 травня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000095 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Десятого листопада 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №6 від 12 січня 2015 року молодшого сержанта ОСОБА_4 відряджено до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , для виконання завдань з бойової підготовки.

Одинадцятого лютого 2015 року близько 20 години молодший сержант ОСОБА_4 , у порушення статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказу №6 від 12 січня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована у АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби за посадою не виконував, проводив час на власний розсуд до 10 жовтня 2016 року, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив.

Отже, стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та дав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та захисником, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу, судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно з`явився до військової прокуратури з повідомленням про вчинення ним даного злочину, відсутність тяжких наслідків, а також сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненні інкримінованого злочину та активне сприяння розкриттю злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід

призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу ОСОБА_4 , а також наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме, те що останній щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність тяжких наслідків, наявність утриманців, клопотання самого обвинуваченого та його захисника про призначення йому штрафу, правову позицію прокурора про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд вважає, що обвинуваченому можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 407 КК України у виді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу розміром 290 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4930 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: