ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/44/21 Справа № 712/6189/18 Категорія: ч.3 ст. 289, п.6 ч.2 ст. 115, п.6,12 ч 2 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретарів судових засіданньОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

прокурораОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000152 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2019, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- п.6 ч.2 ст. 115 КК України, до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна;

- ч.3 ст. 289 КК України, до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Визначено рахувати початок терміну відбуття покарання ОСОБА_8 з 13.11.2019, зараховано обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 12.01.2018 до 12.11.2019.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку та жительку АДРЕСА_3 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судиму,

визнано невинуватою та виправдано за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення

Засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Початок терміну відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 13.11.2019, зараховано обвинуваченій строк попереднього ув`язнення з 12.01.2018 до 12.11.2019.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі по 55193 гривні 11 копійок з кожного.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за те, що ОСОБА_8 , 08.01.2018, близько 03 години 00 хвилин, переслідуючи мету злочинного збагачення, попередньо придбавши близько 00 годин 53 хвилини цього ж дня в аптеці «Мед-сервіс» за адресою: бульвар Шевченка, 398, м. Черкаси, одноразові медичні рукавички для вчинення злочину і подальшого їх використання для приховування слідів вчинення злочину, та взявши кухонний ніж з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою та спільно зі своєю зведеною сестрою ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пішли гуляти по місту з метою зупинки транспортного засобу та подальшого незаконного заволодіння ним.
У подальшому, 08.01.2018, близько 03 години 50 хвилин, перебуваючи на вулиці Припортовій поблизу ТЦ «Дніпроплаза» в м. Черкаси, під приводом поїздки на таксі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_16 , та домовились з останньою про поїздку, після чого сіли у вказаний автомобіль та поїхали у напрямку Південно-Західного району м. Черкаси, де по вул. Одеській під`їхали до магазину «Кошик» та заїхали на подвір`я будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_8 08.01.2018, близько 04 години 10 хвилин умисно, з корисливих мотивів із застосуванням заздалегідь взятого з собою кухонного ножа вчинив умисне вбивство ОСОБА_16 .
Так, ОСОБА_8 кухонним ножем завдав потерпілій ОСОБА_16 декілька ударів в область шиї, спричинивши останній тілесні ушкодження не сумісні з життям, вчинивши вбивство потерпілої, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.
Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді: рани №1 лівої бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому ліву загальну сонну артерію, і сліпо закінчується в порожнині глотки, та має слабкі крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №3 правої вилично-скроневої ділянки із раньовим каналом, що прийшовши товщу тканин, сліпо закінчується в порожнині глотки, і має ушкодження судин середнього калібру та сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №4 правої вилично-скроневої ділянки із раньовим каналом, що пройшовши товщу тканин, сліпо закінчується в порожнині глотки, і має ушкодження судин середнього калібру та сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №5 верхньої третини правової бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому праву загальну сонну артерію, і сліпо закінчується в порожнині глотки, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рана №6 середньої третини правої бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому праву внутрішню яремну вену, і сліпо закінчується в області проекції остистих відростків 6-7 шийних хребців, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, які згідно з висновку судово-медичної експертизи від 24.03.2018 №05-6-02/020 є колото-різаними ранами та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи результати судово-гістологічної експертизи, могли бути спричинені за проміжок часу не більший за 30 хвилин перед моментом смерті, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_16 стоїть у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями; рани №2 правої виличної області із раньовим каналом, що сліпо закінчується в товщі м`язів обличчя, та має крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №7 переднє-зовнішньої поверхні верхньої третини правого плеча із раньовим каналом, що проходить у товщі м`язів і сліпо закінчується в напрямку проекції 2-го ребра, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №8 зовнішнє-задньої поверхні верхньої третини правого плеча із раньовим каналом, що проходить у товщі м`язів, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, згідно з висновком вказаної експертизи є колото-різаними та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи результати судово-гістологічної експертизи, могли бути спричинені за проміжок часу не більший за 30 хвилин перед моментом смерті, та носять ознаки легкого тілесного ушкодження; рани №№9,10,11,12 і 13 тильної поверхні правої кисті із крововиливами в тканини дна, що не мають свого продовження раньовими каналами, рани №14 і №15 долонної поверхні правої кисті із крововиливами в тканини дна, що не мають свого продовження раньовими каналами, рани №№16,17 і 18 тильної поверхні лівої кисті із крововиливами в тканини дна, що не мають свого продовження раньовими каналами, рани №№19,20,21,22 і 23 долонної поверхні лівої кисті із крововиливами в тканини дна, що не мають свого продовження раньовими каналами, згідно висновку вказаної експертизи є колото-різаними та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо), можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи їх морфологічні ознаки, були спричинені за проміжок часу перед смертю, який може рахуватися одиницями чи десятками хвилин, та носять ознаку легкого тілесного ушкодження.
Смерть ОСОБА_16 настала від поранень шиї з ушкодженням її магістральних судин, що супроводжувалося кровотечею із гострою крововтратою та недокрів`ям внутрішніх органів.
Продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілої, ОСОБА_8 перетягнув тіло ОСОБА_16 з місця водія до салону автомобіля, після чого ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 , та який згідно з висновком експерта від 26.02.2018 №4/107 на момент вчинення кримінального правопорушення коштував 152408 гривень 40 копійок, та поїхав разом з ОСОБА_9 з місця вчинення вбивства ОСОБА_16 по вул. Одеській у м. Черкаси до м. Сміла Черкаської області, та у подальшому, перебуваючи у лісовому масиві поблизу с. Сунки Смілянського району Черкаської області, залишив труп ОСОБА_16 .
Після цього, 08.01.2018 близько 06 години 35 хвилин, повернувшись на автомобілі «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м. Черкаси, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 залишили вказаний автомобіль на автомобільній стоянці поблизу ТЦ «Меблевий лабіринт» по вул. Сурікова у м. Черкаси та пішли у напрямку проспекту Хіміків.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.
ОСОБА_9 08.01.2018, близько 03 години 00 хвилин, переслідуючи мету злочинного збагачення, за попередньою змовою та спільно зі своїм зведеним братом ОСОБА_8 , який попередньо придбав близько 00 годин 53 хвилини цього ж дня в аптеці «Мед-сервіс» за адресою: бульвар Шевченка, 398, м. Черкаси, одноразові медичні рукавички для вчинення злочину і подальшого їх використання для приховування слідів вчинення злочину, та який взяв кухонний ніж з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пішли гуляти по місту з метою зупинки транспортного засобу та подальшого незаконного заволодіння ним.
У подальшому, 08.01.2018, близько 03 години 50 хвилин, перебуваючи на вулиці Припортовій поблизу ТЦ «Дніпроплаза» в м. Черкаси, під приводом поїздки на таксі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли до автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та домовились з останньою про поїздку, після чого сіли у вказаний автомобіль та поїхали у напрямку Південно-Західного району м. Черкаси, де по вул. Одеській під`їхали до магазину «Кошик» та заїхали на подвір`я будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_8 08.01.2018, близько 04 години 10 хвилин умисно, з корисливих мотивів із застосуванням заздалегідь взятого з собою кухонного ножа вчинив умисне вбивство ОСОБА_16 .
Продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілої, ОСОБА_8 перетягнув тіло ОСОБА_16 з місця водія до салону автомобіля, після чого сів за кермо автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 , та який згідно з висновком експерта від 26.02.2018 №4/107 на момент вчинення кримінального правопорушення коштував 152408 гривень 40 копійок, та поїхав разом з ОСОБА_9 з місця вчинення вбивства ОСОБА_16 по вул. Одеській у м. Черкаси до м. Сміла Черкаської області, та у подальшому, перебуваючи у лісовому масиві поблизу с. Сунки Смілянського району Черкаської області, залишив труп ОСОБА_16 .
Після цього, 08.01.2018 близько 06 години 35 хвилин, повернувшись на автомобілі «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м. Черкаси, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 залишили вказаний автомобіль на автомобільній стоянці поблизу ТЦ «Меблевий лабіринт» по вул. Сурікова у м. Черкаси та пішли у напрямку проспекту Хіміків.
Дії обвинуваченої ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.
Внаслідок повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, дослідження письмових доказів, перегляду відеозапису слідчого експерименту, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не доведена, також не доведена наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, в зв`язку з чим у вчиненні даного інкримінованого їй злочину вона виправдана, а дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом першої інстанції за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, дії обох обвинувачених кваліфіковані за ч.3 ст. 289 КК України.

Підставами такого рішення суду першої інстанції слугувало те, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_9 мала умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілої та вона здійснила частину обсягу дій, які ОСОБА_8 вважав за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували попередню змову між обвинуваченими на позбавлення життя потерпілої.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_18 подала апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просила його скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 3 ст. 289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; ОСОБА_9 визнати винуватою та призначити покарання за п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 3 ст. 289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити їй остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дохід держави витрати на залучення експертів, що становлять 110386,22 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції побудував своє рішення на суперечливих, недостатньо перевірених доказах, не вказав конкретно чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, викладені висновки суду містять істотні суперечності.

Судом першої інстанції не вірно оцінено докази, зібрані в ході досудового розслідування. Не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який в ході досудового розслідування повністю визнав вину, пояснював, що інкриміновані йому злочини він вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_9 , що також підтвердив в ході проведення слідчого експерименту. В суді першої інстанції ОСОБА_8 змінив показання, але цьому районний суд не надав жодної оцінки.

Також судом першої інстанції не враховано висновки судово-психологічної експертизи № 3/240 від 19.04.2018, проведеної ОСОБА_8 ..

Вважає, що вирок суду побудований лише на показаннях ОСОБА_8 , даних в ході судового розгляду, без належного аналізу доказів сторони обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким щодо ОСОБА_9 закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив не всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, що посприяло прийняттю невідповідного процесуального рішення.

Судом першої інстанції не було надано оцінки показанням ОСОБА_9 щодо її непричетності до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, а було надано оцінку показанням ОСОБА_8 , наданих на досудовому слідстві під час проведення слідчого експерименту.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що показання в ході слідчого експерименту ним були надані під тиском працівників поліції, судом першої інстанції перевірені не були, що суперечить вимогам ст.ст. 87, 95 КПК України.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та мають суперечності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання з врахуванням молодого віку та його сприяння досудовому слідству в розкритті злочину.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції неправильно надано оцінку обставинам справи. В ході судового розгляду не доведено, що обвинувачений ОСОБА_8 мав умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_16 , оскільки удари ним наносились хоча і в різні життєво важливі ділянки тіла потерпілої, однак мали хаотичний характер, ним не було нанесено завершального удару, що виключає наявність умислу на вбивство. Вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Також не доведено, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння та викрадення автомобіля здійснювалось з корисливих мотивів, а не з метою приховати вбивство потерпілої, як про це зазначав ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_15 , просила її задовольнити та заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ; думки захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , просили їх задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити; думки захисника ОСОБА_14 та обвинуваченої ОСОБА_9 , які просили закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст. 289 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, підтримали апеляційні скарги захисників та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думки потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційних скарг захисників ; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисників, провівши повторне часткове дослідження доказів у кримінальному провадженні за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вони засуджені, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 289 КК України є правильною.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року лише в межах апеляційних вимог прокурора та захисників ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та показав, що 07 січня 2018 року він зустрівся зі зведеною сестрою ОСОБА_19 , вони гуляли містом, алкогольні напої вони не вживали. По дорозі додому він зайшов в аптеку та купив гумові рукавички, щоб потім їх віддати знайомому, який пообіцяв зробити йому тату. Вдома він взяв гроші та ніж для самозахисту, ОСОБА_20 про ніж не знала. Він їй сказав, що потрібно поїхати в район Луначарського до знайомого. Біля «Дніпро плази» вони побачили таксі і домовились з водієм жінкою, що вона відвезе їх за 80 гривень. ОСОБА_20 сіла в автомобіль спереду біля водія, а він ззаду. Коли вони приїхали на місце, водій назвала іншу суму, між ними почалася сварка, в ході якої йому не сподобалось одне зі сказаних нею слів, і він почав наносити їй хаотичні удари ножем, близько 10 ударів. Потім він перетягнув тіло жінки на заднє сидіння, сів за кермо і вони поїхали в напрямку м. Сміла. По дорозі він викинув тіло жінки в лісопосадку, повитирав відбитки пальців в автомобілі. Коли відривав рацію, зірвався килим. Вони повернулись в Черкаси, залишили автомобіль біля Торгового центру, а самі на таксі поїхали додому. Наміру на викрадення автомобіля у нього не було, все трапилось спонтанно, він сів за кермо, оскільки злякався, ОСОБА_20 нічого не пропонувала йому.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 показав, що умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_16 та викрадення автомобіля в нього не було. Удари ножем потерпілій він почав наносити після конфлікту з нею, оскільки вона назвала іншу суму за проїзд 100 грн., коли домовлялись про 80 грн., а також після вживання нею образливого слова, що його вивело з рівноваги. Він дістав ножа та почав ним наносити удари потерпілій в різні частині тіла, яка була кількість ударів - сказати не може. Потім він перетягнув тіло потерпілої на заднє сидіння, на підлогу, а сам сів за кермо автомобіля і вони поїхали в бік м. Сміла. ОСОБА_9 нічого не робила, перебувала в шоковому стані. В м. Сміла він попросив ОСОБА_9 допомогти йому витягнути тіло з автомобіля, на що остання відмовилась, сказавши, що нічого робити не буде. Коли вони повернулися до м. Черкаси, він скрізь повитирав в автомобілі, щоб не було відбитків пальців та залишили автомобіль на парковці.
Перед вказаними подіями він заходив додому, де взяв ніж для самозахисту, оскільки збирався їхати до знайомого, який проживає в районі Луначарського. Гумових рукавичок у них не було.
Автомобіль викрав для того, щоб приховати злочин, ОСОБА_9 йому не допомагала.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих їй правопорушень визнала частково та показала, що 07 січня 2018 року відпочивала з братом ОСОБА_21 та спільним знайомим. Потім ОСОБА_22 запропонував їй піти до нього додому, щоб взяти гроші та поїхати до іншого знайомого. По дорозі він зайшов в аптеку, але що він купував, вона не бачила, оскільки розмовляла по мобільному телефону. Біля ТРЦ «Дніпро плаза» вони знайшли таксі. Водієм таксі була жінка, яка сказала, що вартість проїзду буде коштувати 80 гривень. Приїхавши на місце, вона назвала іншу суму. Коли ОСОБА_23 почав наносити жінці удари ножем в область шиї, вона була шокована. Він перетягнув тіло жінки на заднє сидіння, а сам сів за кермо і вони поїхали до лісосмуги. По дорозі ОСОБА_8 викинув планшет, шашку таксі і сказав їй купити серветки та цигарки. Він витирався серветками, але це не допомогло. Потім вони повернулися в Черкаси, викликали таксі і поїхали додому. ОСОБА_22 просив її допомагати йому, але вона відмовилась. Також зазначила, що не цікавилась у брата, що він купляв в аптеці, а під час нанесення ударів у нього не було на руках гумових рукавичок. Ніж, в руках ОСОБА_22 вона побачила лише в момент нанесення ударів. Вона нічого не могла вчинити, оскільки відчувала страх за своє життя. Визнає себе винною в тому, що приховала злочин.
В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_9 підтримала показання, дані в суді першої інстанції, та пояснила, що вона визнає свою винуватість у недонесенні про вчинений ОСОБА_8 злочин.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 289 КК України, за які вони засуджені місцевим судом, винуватість ОСОБА_8 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_16 , вчиненому з корисливих мотивів, та винуватість ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції показав, що є братом ОСОБА_16 , напередодні 07 січня 2018 року вони спілкувались по телефону і домовились про зустріч наступного дня, але коли він зателефонував до неї, вона вже не відповідала. Автомобіль, яким користувалася сестра, купував він. Коли знайшли автомобіль, у ньому був вирваний руль, зірвана обшивка, відсутні чохли та був весь у крові;
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , даними в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_24 є її мамою і вони проживали разом. 07 січня 2018 року мама поїхала працювати, кошти з собою не брала. Зранку вона почала телефонувати мамі, однак та не відповідала. Написала заяву в поліцію про її зникнення, а ввечері почалися пошуки;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.01.2018 року ОСОБА_11 , в якій зазначено, що 08.01.2018 року близько 08:00 год. пропав зв`язок з матір`ю ОСОБА_16 ;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2018 року та відеозаписом до нього, повторно дослідженими апеляційним судом, згідно яких, підозрюваний ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_25 , чітко, без примусу, добровільно розповів про обставини вчинення 08.01.2018 року кримінальних правопорушень та детально на місцевості продемонстрував, де перебував він разом з ОСОБА_9 , траєкторію їх руху від кінотеатру «Мир» в м. Черкаси до ТРЦ «Екватор» - місце де був залишений автомобіль потерпілої ОСОБА_16 після вчинення злочину, з їх детальним описом та уточненнями, де зупинялися, куди заходили, де викидали речі та залишили труп потерпілої, яким чином готувались до вчинених кримінальних правопорушень, механізм та спосіб нанесення ударів ножем потерпілій, як та куди переміщав тіло потерпілої (т. 1 а.м.п.д.3-19;

-даними висновку судової психологічної експертизи ОСОБА_8 № 3/240 від 19.04.2018, повторно дослідженого апеляційним судом, відповідно якого комунікативна діяльність ОСОБА_8 у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час слідчого експерименту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису, характеризується структурованістю, емоційною стабільністю, скутістю у жестах, одноманітністю інтонації, що відповідає ситуації допиту. Реконструкція обставин ОСОБА_8 , що розслідуються за справою, є логічно взаємозв`язаною та взаємодоповнюючою, підекспертний при своїй розповіді, не змінював основний зміст та логічну структуру. Мовна діяльність ОСОБА_8 відповідає особливостям протікання його психічних процесів його віку. Надані ним відомості в цілому є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мисленню, на цій підставі можна говорити про відсутність ознак того, що під експертний говорить заучений текст. Описи подій злочину, що розслідується за справою, є змістовними, збалансованими та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої події. Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 12.01.2018 року із застосуванням відеозапису, в його комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення подій, що стосуються безпосередньо теми слідчої дії. При проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено. (т.1а.м.п.д. 161-184);

-даними висновку судової психологічної експертизи № 3/74 від 15.02.2018 року, відповідно якого, під час допиту ОСОБА_8 12 січня 2018 року, із застосуванням відеозапису, в якості підозрюваного, у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року, останній продемонстрував ознаки психічної стійкості, при побудові своєї розповіді не змінював основний зміст та логічну структуру, самостійно відтворив події, що стосуються безпосередньої теми слідчої дії. Можливість того, що ОСОБА_8 говорить завчений текст виключена;

-даними протоколів обшуку від 12.01.2018 року за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , та за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуків виявлено та вилучено: одежу та чоботи, що належать ОСОБА_9 та відповідно одежу та кросівки, що належать ОСОБА_8 ;
-даними висновку судово-медичної експертизи № 05-5-06/19 від 30.01.2018 року, згідно яких, на штанях, вилучених 12.01.2018 року під час обшуку за місце проживання ОСОБА_9 , в слідах крові виявлено антиген Н, який може походити від особи та шкіра від жінки з групою крові О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. Походження від потерпілої ОСОБА_16 не виключається;
-даними протоколу огляду місця події від 09.01.2018 року, план-схемою та фото таблицею до нього, згідно яких на території «Меблевого лабіринту», що по АДРЕСА_6 було виявлено автомобіль «Mercedes VITO» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено для детального огляду. Під час огляду було вилучено речі, виявлені в автомобілі та біля нього;
-даними протоколу огляду місця події від 08.01.2018 року, план-схемою та фототаблицею до нього, згідно яких, оглянуто ділянку вулиці Героїв Холодноярців та Гастелло в м. Сміла, в ході огляду виявлено та вилучено: покривало з плямами бурого кольору, мобільний телефон Нокіа чорного кольору, рацію з кабелями білого кольору та антеною;
-даними протоколу огляду місця події від 09.01.2018 року та фототаблицею до нього, згідно яких оглянуто автомобіль «Мерседес Віто», виявлено та вилучено: сліди папілярного узору в кількості 47 штук; чохли з сидінь автомобіля; змиви з рульового колеса, коробки передач, ручок дверей, паска безпеки в кількості 11 штук; куртку чорного кольору; чохли з сидінь; документи та грошові кошти в сумі 19 грн.;
-даними протоколу огляду місця події від 12.01.2018 року та ілюстративною таблицею до нього, згідно яких оглянуто дорогу в напрямку лісового масиву в с. Сунки Смілянського району Черкаської області на якій виявлено труп ОСОБА_16 . На ділянці біля трупа виявлено та вилучено: пачку цигарок, ніж, слід протектору шини транспортного засобу, сліди взуття, папірець з написом, пляшку, резинку для волосся;
-даними висновку експерта № 1/400 від 19.02.2018 року, відповідно якого наданий на експертизу ніж, вилучений 12 січня 2018 року під час огляду місця події, а саме де було виявлено труп ОСОБА_16 в с. Сунки Смілянського району Черкаської області, не є холодною зброєю. Наданий на експертизу ніж господарсько-побутового призначення;
-даними висновку судово-медичної експертизи № 05-5-06/17 від 30.01.2018 року, згідно яких, в слідах крові на ножі, вилученому 12.01.2018, виявлено антиген Н, який може походити від особи, а на клинку ножа від жінки з групою крові О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. Походження крові та клітин від потерпілої ОСОБА_16 не виключається;
-даними висновку судово-медичної експертизи № 05-4-05/20 від 28.03.2018 року, відповідно якого, можливість виникнення ушкоджень, виявлених на шкірних клаптях від трупа гр. ОСОБА_16 від дії клинка ножа, наданого на експертизу, не виключається;
-даними висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 № 05-6-02/020 від 24.03.2018 року, згідно яких смерть ОСОБА_16 настала від поранень шиї з ушкодженням її магістральних судин, що супроводжувалося кровотечею із гострою крововтратою та недокрів`ям внутрішніх органів.
При судово-медичному дослідженні трупа виявлені наступні ушкодження: рана №1 лівої бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому ліву загальну сонну артерію, і сліпо закінчується в порожнині глотки, та має слабкі крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рани №3 і №4 правої вилично-скроневої ділянки із раньовим каналом, що прийшовши товщу тканин, сліпо закінчується в порожнині глотки, і має ушкодження судин середнього калібру та сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рана №5 верхньої третини правової бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому праву загальну сонну артерію, і сліпо закінчується в порожнині глотки, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини, рана №6 середньої третини правої бічної поверхні шиї із раньовим каналом, що проходить через її товщу, ушкоджуючи при цьому праву внутрішню яремну вену, і сліпо закінчується в області проекції остистих відростків 6-7 шийних хребців, та має сильно виражені крововиливи по своєму ходу у прилеглі м`які тканини. Дані ушкодження є колото-різаними ранами та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи результати судово-гістологічної експертизи, могли бути спричинені за проміжок часу не більший за 30 хвилин перед моментом смерті, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_16 стоїть у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями. Рани №2, №7, №8 згідно з висновком вказаної експертизи є колото-різаними та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи результати судово-гістологічної експертизи, могли бути спричинені за проміжок часу не більший за 30 хвилин перед моментом смерті, та носять ознаки легкого тілесного ушкодження; рани №№9,10,11,12 і 13 тильної поверхні правої кисті, рани №14 і №15 долонної поверхні правої кисті, рани №№16,17 і 18 тильної поверхні лівої кисті, рани №№19,20,21,22 і 23 долонної поверхні лівої кисті, згідно висновку вказаної експертизи є колото-різаними та виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо), можливо типу ножа, прижиттєві, по давнині, враховуючи їх морфологічні ознаки, були спричинені за проміжок часу перед смертю, який може рахуватися одиницями чи десятками хвилин, та носять ознаку легкого тілесного ушкодження. Садна поперекової області із переходом на сідниці виникли від дії тупого твердого предмета, достовірних ознак прижиттєвості не мають, могли бути спричинені після смерті;
-даними висновку судової дактилоскопічної експертизи № 1/305 від 07.02.2018 року, відповідно якого слід долоні руки розмірами 83х75 мм; слід руки розмірами 35х56 мм, слід руки розмірами 11х18 мм, залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_9 , інші сліди залишені іншими особами;
-даними висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4/107 від 26.02.2018 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Мercedes Benz» , моделі «Vito 110 DK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску білого кольору, станом на 08.01.2018 року могла складати 152408, 40 гривень;
-даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-1/96-СЕ/18 від 25.04.2018 року, відповідно якого генетичні ознаки слідів крові і клітин у відрізках з джинсових штанів чорного кольору (об`єкт 3 та 4) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
-даними висновків судових молекулярно-генетичних експертиз № 19/10-1/33-СЕ/18 від 20.04.2018 року, № 19/10-1/34-СЕ/18 від 20.04.2018 року, згідно яких на гребінці та зубній щітці, вилучених в ході огляду місця події від 08.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_7 , виявлено клітини з ядрами, встановлено генетичні ознаки клітин, які належать невстановленій особі жіночої генетичної статі;

-даними висновків судової молекулярно-генетичних експертиз № 19/10-1/28-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/29-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/27-СЕ/18 від 23.04.2018 року, згідно яких у наданих на дослідження змиві речовини бурого кольору з полика між 1 та 2 рядами сидінь, змиві з внутрішнього боку ручки лівої дверці, змиві з внутрішнього боку ручки правої передньої дверці виявлено кров людини та клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у змиві речовини бурого кольору з полика між 1 та 2 рядами сидінь, у змиві з внутрішнього боку ручки лівої дверці та у змиві з внутрішнього боку ручки правої передньої дверці збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на гребінці та зубній щітці, вилучених в ході огляду місця події від 08.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_7 ;

-даними висновку судово-біологічної експертизи № 19/10-1/26-СЕ/18 від 23.04.2018 року, згідно яких, на наданому на дослідження бігунку від застібки типу «блискавка» (об`єкт № 1), виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на гребінці та зубній щітці. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на бігунку від застібки типу «блискавка» (об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки невстановленої особи чоловічої генетичної статі та особи жіночої генетичної статі, генетичні ознаки якої встановлено на гребінці та зубній щітці;

-даними висновку судово-біологічної експертизи № 19/10-1/31-СЕ/18 від 24.04.2018 року, згідно яких у наданому на дослідження змиві з перемикача коробки передач, виявлено кров людини та клітини з ядрами і встановлено їх генетичні ознаки (ДНК-профіль), які належать особі жіночої генетичної статі та збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на гребінці та зубній щітці;

-даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-1/30-СЕ/18 від 23.04.2018 року, згідно якого у наданому на дослідження змиві з рульового колеса, виявлено кров людини та клітини з ядрами і встановлено їх генетичні ознаки (ДНК-профіль). Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених у змиві з рульового колеса є змішаними, містять генетичні ознаки невстановленої особи чоловічої генетичної статі та особи жіночої генетичної статі, генетичні ознаки якої встановлено на гребінці та зубній щітці;

-даними висновку судової дактилоскопічної експертизи № 1/141 від 22.01.2018 року, відповідно якого сліди рук 83х75 мм, 35х56 мм, 8х15 мм, 14х21 мм, 34х35 мм, 9х19 мм, 11х18 мм, 18х40 мм, 35х70 мм, 17х25 мм, 27х16 мм, 6х13 мм, 6х16 мм, 20х8 мм, 6х15 мм, 7х16 мм, 17х26 мм, 13х23 мм, 18х27 мм, 8х20 мм, 15х13 мм, 14х13 мм, 14х16 мм, 10х12 мм, 9х15 мм, 8х9 мм, 18х20 мм, 11х19 мм, 13х15 мм, 15х18 мм та 13х24 мм залишені не ОСОБА_8 ;

-даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-1/97-СЕ/18 від 25.04.2018 року, відповідно якого у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_16 виявлено кров людини та клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки слідів крові і клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_16 , які збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові самої ОСОБА_16 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за які вони засуджені, і їх дії, ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено в основу доказів щодо доведеності вини обвинувачених протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 12.01.2018, який відповідає вимогам процесуального закону, зокрема, ст.ст. 104,105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.
Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 КПК України, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.
При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст.. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
Відомості, повідомлені підозрюваним під час проведення інших процесуальних дій, є складовими компонентами змісту документа, як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксується його хід та результати.
Тобто показання і протокол слідчого експерименту є окремими, самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.
В даному випадку, в ході слідчого експерименту, що зафіксований протоколом слідчої дії від 12.01.2018, від час якого проводилась відеофіксація, підозрюваний ОСОБА_8 не лише розповідав про обставини вчинених кримінальних правопорушень, а й в деталях відтворив на місці події обставини, які відбувалися в ніч з 07 на 08 січня 2018 року, де він та ОСОБА_9 вживали спиртні напої, ОСОБА_9 запропонувала викрасти автомобіль, з чим він погодився, де придбали в аптеці гумові рукавички, з метою приховання слідів злочину; як рухались в бік гуртожитку та перевіряли чи зачинені автомобілі; як ОСОБА_9 запропонувала, застосувавши погрози, забрати автомобіль у таксиста та поїхати покататися, з чим він погодився та взяв у гуртожитку ножа; де вони знайшли таксі, куди поїхали та які протиправні дії він вчиняв по відношенню до потерпілої ОСОБА_16 , а саме ОСОБА_8 показав, що коли приїхали на визначене ними місце, до магазину «Кошик», потерпіла увімкнула в автомобілі світло та чекала розрахунку за поїздку, назвавши тариф поїздки 80 чи 70 грн., коштів для розрахунку в них не було. За допомогою манекена обвинувачений показав, як наносив удари потерпілій ножем в область шиї, яким чином перетягнув потерпілу з водійського сидіння назад та поклав на підлогу, та подальші дії. Крім того вказав та показав куди вони поїхали після вчиненого злочину, де викинули деякі речі з автомобіля, куди вивезли та викинули труп потерпілої, яким чином переміщував труп потерпілої з автомобіля, та де залишив його у лісі. При цьому зазначав, що ОСОБА_9 йому не допомагала. Також вказав та показав, де залишили автомобіль, повернувшись в м. Черкаси.
З врахуванням висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 51-6070кмо19 від 14.09.2020, колегія суддів вважає, що в даному випадку протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 12.01.2018 є самостійним процесуальним джерелом доказів, а відомості, які ОСОБА_8 повідомив під час вказаної слідчої дії не є показаннями, в розумінні ч. 1 ст. 95 КПК України, а є складовими компонентами змісту протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.
З огляду на викладене, доводи захисника ОСОБА_14 про те, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, в порушення вимог ст. 95 КПК України, на показаннях ОСОБА_8 , даних в ході слідчого експерименту, є неспроможними.
Разом з цим факт того, що ОСОБА_8 в судовому засіданні змінив свої показання, не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання обвинуваченого є окремими процесуальними джерелами доказів.
ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.
За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.
До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтоване роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , а також доводи захисника ОСОБА_14 про застосування щодо ОСОБА_8 недозволених методів слідства у зв`язку з чим він обмовив себе та ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, як підставу для визнання протоколу слідчого експерименту від 12.01.2018 недопустимим доказом.
Апеляційним судом встановлено, що слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_8 проведений в присутності його захисника ОСОБА_25 , за участю понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .. До початку слідчої дії підозрюваному роз`яснено його права, передбачені процесуальним законом, в тому числі, щодо участі в слідчій дії за його волею та вільним волевиявленням з використанням права мовчати і не свідчити проти себе. З переглянутого відеозапису, на якому зафіксовано перебіг слідчого експерименту, вбачається, що ОСОБА_8 детально, вільно і спокійно розповідав та показував про обставини вчинення кримінальних правопорушень. Даних про те, що ОСОБА_8 заявляв про застосування до нього недозволених методів слідства під час проведення слідчого експерименту, матеріали кримінального провадження не містять.
Разом з тим ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.06.2020 доручено територіальному управлінню ДБР в м. Києві провести перевірку доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування до нього незаконних методів ведення слідства працівниками Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області.
Стороною обвинувачення суду апеляційної інстанції надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно якого Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001796 від 11.09.2020 на підставі ухвали Черкаського апеляційного суду від 18.06.2020, за заявою ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволених методів слідства працівниками Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, за ч. 2 ст. 365 КК України. За результатами проведеного розслідування 30.01.2021 слідчим ОСОБА_28 прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Постанова від 30.01.2021 про закриття кримінального провадження на адресу Черкаського апеляційного суду не надходила та прокурором не надана. Але на даний час вона є чинна.
Черкаським апеляційним судом вживались заходи щодо отримання вказаної постанови шляхом направлення відповідних листів - 21.04.2021 та 09.07.2021 до Територіального управління ДБР у м. Києві, однак вони залишилися без відповіді..
Крім того достовірність відомостей, повідомлених ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 12.01.2018 за його участю, а також відсутність психологічного тиску з боку учасників слідчої дії, підтверджується висновком судової психологічної експертизи № 3/240 від 19.04.2018, повторно дослідженої апеляційним судом, яка була проведена з метою з`ясування психологічної характеристики комунікативної діяльності ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 12.01.2018 за його участю, за матеріалами відеозапису вказаної слідчої дії, а також з метою з`ясування чи самостійно ОСОБА_8 відтворював події під час проведення слідчої дії та чи наявні у відеозаписі слідчого експерименту ознаки здійснення на ОСОБА_8 психологічного впливу з боку осіб, які приймали участь у вказаній слідчій дії.
Так згідно вказаного висновку експерта, під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 12.01.2018 не встановлено даних про те, що на ОСОБА_8 чинився психологічний тиск з боку осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, останній самостійно, логічно та послідовно відтворив обставини зазначених подій. Ознак того, що ОСОБА_8 говорить завчений текст не встановлено.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна обвинуваченим ОСОБА_8 своїх показань в суді першої інстанції спрямована на уникнення від відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, як ним, так і обвинуваченою ОСОБА_9 ..
З огляду на викладене, посилання захисника ОСОБА_14 в апеляційній скарзі на те, що показання підозрюваного ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, дані ним під тиском працівників поліції не знайшли свого об`єктивного підтвердження та є неспроможними.
Твердження захисника ОСОБА_13 про те, що не доведено факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння спростовується даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та відеозаписом до нього, який є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 86 КПК України, згідно яких ОСОБА_8 показав, що до того, як ОСОБА_9 запропонувала викрасти автомобіль, вони перебували навпроти зупинки кінотеатр «Мир» в м. Черкаси, де вживали пиво.
Посилання захисника ОСОБА_14 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 не вчиняла кримінальне правопорушення, за яке її засуджено, оскільки вона не домовлялася зі ОСОБА_8 про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, не готувалась до його вчинення, рукавички не одягала, а в автомобілі були виявлені відбитки рук ОСОБА_9 , що свідчить на його думку про її непричетність до вчинення злочину, є необґрунтованими, оскільки факт перебування ОСОБА_9 в автомобілі потерпілої не заперечувався ні ОСОБА_9 , ні іншими учасниками кримінального провадження. Виявлення в автомобілі відбитків рук ОСОБА_9 не можуть свідчити про її непричетність до скоєного, оскільки з встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, а саме протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 12.01.2018, який є належним доказам в даному кримінальному провадженні, вбачається, що саме ОСОБА_9 спочатку запропонувала ОСОБА_8 викрасти автомобіль та придбати гумові рукавички з метою незалишення відбитків пальців рук, а в подальшому, пригрозивши таксисту, забрати в нього автомобіль та покататися, в зв`язку з чим ОСОБА_8 взяв кухонний ніж за місцем свого проживання. Придбані рукавички одягали як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 .. Потім, після вчення кримінального правопорушення, коли вони на автомобілі потерпілої прямували в бік м. Сміла, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 рукавички зняли. ОСОБА_8 хоча і витирав в автомобілі відбитки пальців рук, однак очевидно не досить ретельно.
Вказані докази свідчать про попередню змову, готування та вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, обвинуваченими.
Доводи захисника ОСОБА_13 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_16 та необхідність перекваліфікації його дій з п. 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В свою чергу, частина 2 статті 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
При визначенні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував усі обставин вчиненого кримінального правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину та прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_16 з корисливих мотивів, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілої, оскільки: наносячи численні удари ножем в тому числі в життєво важливі органи ( на голові та тілі потерпілої було виявлено 23 рани): в тому числі - 3 удари в шию (сонна артерія), 3 удари в голову (вилично-скроневу ділянку), обвинувачений не міг не розуміти особливо небезпечний характер таких дій і їх можливі наслідки у вигляді смерті потерпілої; поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 одразу після вчинення злочину - не вживав заходів для надання допомоги потерпілій, яка була ще живою - стікала кров`ю, а навпаки перетягнув потерпілу з водійського сидіння до салону автомобіля та поклав її на підлогу між сидіннями, при цьому деякий час тримав, а потім вивіз тіло потерпілої та викинув його у лісі, що свідчить про його небажання запобігти негативним наслідкам смерті потерпілої.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених судом доказах, зокрема на: показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтвердив факт завдання потерпілій ОСОБА_16 близько 10 ударів ножем; показаннях обвинуваченої ОСОБА_9 про нанесення ОСОБА_8 ударів ножем в область шиї потерпілої, даних протоколу огляду місця події від 12.01.2018 про виявлення потерпілої з численними ушкодженнями, в тому числі шиї, голови; висновками судових експертів, зокрема щодо характеру та локалізації несумісних із життям, заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень; знаряддя вчинення злочину - ножа, які в сукупності з показаннями обвинуваченого про механізм завдання потерпілій ударів ножем та його поведінку одразу після вчинення злочину, невжиття заходів для надання допомоги потерпілій, незаперечення факту, що саме від його дій нанесення ударів ножем, настала смерть потерпілої, свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_16 ..

Колегія суддів вважає, що знаряддя злочину ніж, завдання ним ударів потерпілій в життєво важливі органи, обставини вчиненого діяння, зокрема, спосіб, характер та локалізація ушкоджень, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , свідчать про те, що ОСОБА_8 діяв з умислом на вбивство потерпілої ОСОБА_16 ..

Тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ч. 2 ст.121 КК України, як того просить захисник ОСОБА_13 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах № 51-4716км18 від 12.09.2019, № 51-7637 км 18 від 12.09.2019, № 51-1269км18 від 29.03.2018, « 51-582км20 від 24.2021 та постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-32кс18 від 12.09.2018.
Доводи захисника ОСОБА_13 про відсутність корисливого умислу у ОСОБА_8 на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується у разі коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому для умисного вбивства з корисливих мотивів не має значення , чи досяг винний тієї матеріальної вигоди, якої прагнув.

Відповідно до абзацу 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у разі вчинення умисного вбивства під час незаконного заволодіння транспортним засобом дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 3 ст. 289 КК України, як ідеальна сукупність злочинів.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали корисливий умисел на вчинення кримінального правопорушення, який виражався у заволодінні транспортним засобом, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, які є належними та допустимими.

Так між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла попередня домовленість на заволодіння транспортним засобом із застосуванням погроз до водія, як стверджував обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, з метою покататися. Останні вчинили всі дії, спрямовані на досягнення поставленої мети, а саме: придбали в аптеці рукавички, щоб не залишати відбитків; в гуртожитку, де проживав ОСОБА_8 , він взяв кухонного ножа, щоб було чим погрожувати; ідучи містом шукали автомобіль, який можливо відкрити, коли їм це не вдалося - вирішили зупинити таксі. Знайшовши таксі та доїхавши до обумовленого з водієм місця, ОСОБА_8 не дотримавшись домовленості з ОСОБА_9 щодо застосування погроз до водія, щоб той залишив автомобіль, вийшов за їх межі, та почав наносити удари потерпілій ножем в область шиї, а в подальшому останні заволоділи транспортним засобом потерпілої ОСОБА_16 , який в кінцевому результаті залишили на автостоянці.

Зазначене вказує на наявність саме корисливого умислу в діях обвинувачених. Разом з цим в даному випадку корисливий умисел був направлений не на поліпшення свого матеріального становища, як про це вказує захисник ОСОБА_13 в апеляційній скарзі, а на задоволення бажання покататися, тим більше, що ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не повідомляли про намір викрасти автомобіль з метою його подальшого продажу, тому доводи захисника ОСОБА_13 є лише його баченням ситуації та припущеннями, які не підтверджуються жодними доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 289 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органом досудового розслідування та судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, які б слугували підставами для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши тяжкість вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, дані про їх особу, які на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, ОСОБА_8 вважається раніше не судимим в силу ст.. 89 КК України, ОСОБА_9 раніше не судима, за місцем попереднього навчання характеризується негативно, обтяжуючої покарання обставини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_8 в межах санкцій п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 389 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна; ОСОБА_9 в межах санкції ч. 3 ст. 389 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Твердження прокурора про незаконність вироку суду першої інстанції в частині визнання невинуватими ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування вироку в частині виправдування ОСОБА_9 ..

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом, не доведено, що в діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої слід тлумачити на її користь.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, доводиться зібраними по справі доказами та безпосередньо дослідженими судом першої інстанції, в тому числі, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 12.01.2018 та висновком експерта № 3/240 від 19.04.2018.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що слідством не доведена наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та як наслідок в діях ОСОБА_8 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так кримінальна відповідальність за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України настає лише у випадку вчинення вбивства саме за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Умисне вбивство визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо у позбавленні життя потерпілого брали участь за попередньою домовленістю як співвиконавці дві і більше особи. Співвиконавцями умисного вбивства повинні визнаватися також особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо було заподіяно смерть потерпілого, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого, здійснили частину того обсягу дій, який група вважала за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», при ексцесі виконавця, тобто коли один із співучасників вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкий або інший злочин (наприклад, при домовленості заподіяти потерпілому тілесні ушкодження позбавив його життя), за цей злочин повинен відповідати лише його виконавець, а інші особи - за злочини, вчинені ними в межах домовленості.
З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_9 мала умисел, спрямований на позбавлення потерпілої ОСОБА_16 життя, та здійснила частину того обсягу дій, який ОСОБА_8 вважав за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу, з чим погоджується і колегія суддів.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла домовленість на заволодіння транспортним засобом з застосуванням погроз щодо водія, однак домовленості про вчинення вбивства між ними не було. Умисел на вбивство у ОСОБА_8 виник спонтанно, про який ОСОБА_9 обізнана не була, вона не вчиняла дій, спрямованих на вбивство потерпілої, тобто ОСОБА_8 вийшов за межі домовленості з ОСОБА_9 та вчинив більш тяжкий злочин, за вчинення якого повинен нести відповідальність.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою дані протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 від 12.01.2018 та висновки судової психологічної експертизи ОСОБА_8 № 3/240 від 19.04.2018, які на його думку об`єктивно доводять винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, є безпідставними, оскільки вказані докази були досліджені судом першої інстанції та в сукупності з іншими доказами покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

З повторно досліджених судом апеляційної інстанції протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 12.01.2018, відеозапису до нього та висновків судової психологічної експертизи ОСОБА_8 № 3/240 від 19.04.2018, колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про попередню домовленість між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 саме на вбивство водія транспортного засобу, яким вони домовились заволодіти із застосуванням погроз.

Доводи прокурора про ненадання оцінки показанням підозрюваного ОСОБА_8 , які він давав в ході досудового розслідування, не узгоджуються з вимогами норм кримінального процесуального права, оскільки згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

На виконання ч. 3 ст. 404 КПК України, в межах апеляційних вимог прокурора, колегією суддів повторно частково досліджено матеріали кримінального провадження за результатами дослідження яких не встановлено доказів, які б будь-яким чином вказували на наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, а інших доказів матеріали кримінального провадження не містять та прокурором не надано.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченння ОСОБА_9 за п.6,12, ч.2 ст.115 КК України зроблено не було.

Доводи прокурора про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, є необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також, за результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані докази, дав їм належну оцінку у вироку та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим кваліфікував дії ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, виключивши з його обвинувачення вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 ..

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, в якому вони обвинувачувалися, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора, захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо наявності підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів знаходить їх безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, з ухваленням нового вироку, з огляду на таке.
Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Разом з тим, в апеляційних скаргах прокурора та захисників не зазначено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає даних про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Не заслуговують на увагу і твердження прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтами не наведено.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції, і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки вирок щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. 404, 405, ч. 1 ст. 407, ст. 418, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2019 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді