Справа № 953/4489/21
н/п 1-кс/953/3114/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000174 від 01.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
30.03.2021 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на мобільний телефон «Iphone» 6s, сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 у справному стані, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , моб. тел. НОМЕР_2 ., шляхом заборони його знищення, використання, ремонтування, пересування, передачі та відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що в провадженні СВ ХРУП № 1 ГУ Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості, про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 01.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Згідно обставин, близько 13:00 год., за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці. 9, гр. ОСОБА_5 , таємно, шляхом вільного доступу викрав у ОСОБА_4 мобільний телефон. Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що йому на праві власності належить мобільний «Iphone» 6s. сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , документів на телефон у нього не збереглося, але містяться записи ІМЕІ. 01.03.2021 року він разом із своєю дружиною перебував за адресою: м. Харків,Вул. Героїв Праці, 7, по дорозі до ТРЦ «Караван» він виявив відсутність свого мобільного телефону.

У ході досудового розслідування, 01.03.2021 року у ході огляду місця події присутній гр. ОСОБА_5 , який добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Iphone» 6s, сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 у справному стані. Даний телефон вилучено та поміщено до сейф пакету НПУ № 1062740. ОСОБА_5 пояснив, що вищевказаний мобільний телефон він викрав 01.03.2021 року поблизу ТРЦ «Караван», за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7 у невідомого раніше чоловіка.

26.03.2021 року було отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , про повернення клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про арешт майна для усунення недоліків. 29.03.2021 року прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням.

Прокурор, посилаючись на вимоги ст. 98, 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речового доказу, просить накласти арешт на вказане майно.
Прокурор до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.

Власник майна до судового засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, ніяких заяв до суду не подав.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна та прокурора.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Слідчим суддею було встановлено, що в провадженні СВ ХРУП № 1 ГУ Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості, про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 01.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Під час проведення огляду місця події 01.03.2021 було добровільно видано мобільний телефон, який був безпосереднім предметом кримінального правопорушення, а саме викраденим майном.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Як зазначено у клопотанні, вилучений телефон має вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, має силу речового доказу.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено, що вилучені речі мають силу речового доказу та є предметом злочину.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення 01.03.2021 огляду місця події, на зазначеному в клопотанні майні, яке може містити відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, як тимчасово вилучене майно, вважає за необхідне накласти арешт на майно.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом, тобто зберегло на собі сліди вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання прокурора про арешт майна.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене під час огляду місця події, а саме: на на мобільний телефон «Iphone» 6s, сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 у справному стані, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , моб. тел. НОМЕР_2 ., шляхом заборони його знищення, використання, ремонтування, пересування, передачі та відчуження.

Зберігання майна визначити у камері схову СВ ХРУП № 1 ГУ Національної поліції в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1