Житомирський апеляційний суд
Справа №285/831/21
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0000880 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та звільнити його з під варти в залі суду. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що прокурором в судовому засіданні та суддею в ухвалі не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також того, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 інших (альтернативних) запобіжних заходів, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки. Вважає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не може бути виправданням продовження тримання його під вартою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі зможе запобігти всім ризикам, на які посилався прокурор.
В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0000880 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України та інших.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки вказаний строк спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до категорії тяжких та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, характер та обставини вказаного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/831/21, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000880 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України та інших.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.
Також судом враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, на даний час судом не допитані потерпілі та свідки, а тому існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на них. Крім того, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 . Також, при апеляційному розгляді прокурором вказано, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки тісно спілкується з іншим обвинуваченим ОСОБА_8 , який погрожував свідку ОСОБА_9 фізичною розправою. Крім того, на даний час в провадженні суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, що свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане не може слугувати стримуючим фактором для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Доводи апелянта про те, що суд не розглянув можливість застосування відносно обвинуваченого інших (альтернативних) запобіжних заходів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ризики, які зазначені в клопотанні та встановлені судом існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни його на більш м`який.

Посилання захисника на те, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд зобов`язаний був вирішити питання щодо можливості застосування застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :