КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002184 від 20.03.2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2021 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руські Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області, громадянина України, без освіти, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у шатрі в лісосмузі навпроти АЗС "Amic", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 11, раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2021 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2021 скасувати та постановити новий вирок із застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, зокрема щире каяття, те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
За встановлених судом першої інстанції обставин, 20.03.2020, близько 11 год. 10 хв., ОСОБА_5 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив раніше незнайомого ОСОБА_8 , у якого у лівій передній кишені сорочки перебував мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, ОСОБА_5 , наблизився до ОСОБА_8 , який у той момент знаходився на пішохідній зоні поряд з житловим будинком АДРЕСА_2 , та звернувся до останнього з проханням надати йому цигарку, таким чином відволікши увагу потерпілого від своїх подальших протиправних дій. Після того, як ОСОБА_5 , наблизився впритул до потерпілого, в момент коли той почав діставати цигарки з кишені своїх штанів, ОСОБА_5 , різким рухом наніс удар кулаком потерпілому в область черевного сплетіння, внаслідок чого ОСОБА_8 втратив рівновагу та впав на землю. Подолавши своїми діями волю потерпілого до вчинення опору, ОСОБА_5 , витягнув із лівої передньої кишені сорочки ОСОБА_8 мобільний телефон "Nokia 2.2" в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім картою оператора "Lifecell", абонентський номер НОМЕР_3 , загальною вартістю 2 500,00 грн., після чого ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення скарги, їх пояснення, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційна скарга ОСОБА_5 подається лише в частині призначеного йому покарання. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також кваліфікація його дій ? відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.
Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховано наступні обставини: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким та вчиненим проти власності із застосуванням насильства; данні про його особу, згідно яких він не працює, фактично не має місця проживання, має місце реєстрації в Закарпатській області, характеризується негативно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про неврахування судом першої інстанції при ухваленні вироку пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття, те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки апелянт при розгляді справи у суді першої інстанції не визнавав себе винним, намагався уникнути відповідальності висуваючи версії про свою непричетність до скоєного, які спростовувалися доказами безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції, а отже не каявся у скоєному. В апеляційній інстанції змінив в цій частині власну позицію, що свідчить про його нещирість і намагання маніпулювати з метою уникнення або пом`якшення відповідальності за скоєне.
Таким чином, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого в суді першої інстанції щодо скоєного, місцевий суд вірно прийшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливо лише в ізоляції від суспільства і призначив покарання з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, передбаченого ч.2 ст. 65 КК України.
Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.
За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі обвинуваченим не наведено об`єктивних доводів чому призначене йому покарання є явно несправедливим, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку суду першої інстанції і зміни вироку відповідно до вимог ст. 408 КПК України .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 3 (трьох) місяців з дня оголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2