Провадження № 1-кс/761/7691/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
захисника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001292, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001292, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києвізнаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001292 від 01.04.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.03.2021 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлені досудовим розслідуванням особи, шахрайським шляхом заволоділи правом власності на майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , спричинивши ОСОБА_4 , матеріальних збитків в особливо великих розмірах.

На даний час, є достатні підстави вважати що невідомі особи, шахрайським шляхом, використовуючи її психологічний, безпорадний стан ОСОБА_4 , який утворився внаслідок отруєння невідомими препаратами чи наркотичними засобами, заволоділи правом власності на вищевказану квартиру, яка належить ОСОБА_4 .

Враховуючи, що має місце факт шахрайського заволодіння вищевказаною квартирою, то даний об`єкт нерухомого майна у вказаному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, на який зазіхають треті особи. Відповідно до цього винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_2 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, необхідно вжити термінові заходи забезпечення кримінального провадження - арешт майна, а саме приміщення квартири АДРЕСА_2 , яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як арешт, так як в разі не накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3 , воно може бути відчужене третіми особами за підробленими документами, з метою заволодіння грошовими коштами громадян, які мають намір добросовісних покупців.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про арешт майна, просив його задовольнити.
Захисник потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Крім того додав, що згідно висновку КНП «Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 06.04.2021 ОСОБА_4 перебувала у стані алкогольного (0,23 0/00) та наркотичного (опіоїди метадон) сп`яніння.
Захисник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання. Зазначив, що ріелтор спілкувалась з власницею квартири до виконання угоди, а нотаріусом в свою чергу було перевірено відомості щодо квартири. Крім того станом на день розгляду клопотання ніяких дій з майном не відбувалось, а тому вважаю арешт не доцільним. Також потерпілим ОСОБА_6 подано позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням.
Заслухавши пояснення учасників процесу щодо заявленого клопотання про арешт майна, дослідивши клопотання та додані на його обгрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001292 від 01.04.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
У ході досудового розслідування ОСОБА_6 залучений, як потерпілий у кримінальному провадженні №0001468 від 10.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України та представником ОСОБА_6 ОСОБА_7 подано позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 та вселення ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.
Звернення прокурора з клопотанням про арешт вищевказаного майна зумовлено необхідністю запобігання незаконному відчуженню квартири АДРЕСА_2 , оскільки зазначене майно є об`єктом вчинення кримінально протиправних дій та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження та забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.
Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001292 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 000) з забороною користування та розпорядження даним майном.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Повний текст ухвали оголошено 28 квітня 2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1