В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

У невстановлену дату, час та місце у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :04:007:0979 площею 0,1200 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташована в адміністративних межах садового товариства «Осокор» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 161 від 05.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Так, у літню пору, починаючи з червня 2017 року, ОСОБА_5 у порушення вимог

п. г) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, яка передбачає обов`язок землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ч. 1 ст. 376 ЦК України, яка передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил;

ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки;

ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що замовник має право виконувати будівельні роботи після 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України (форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України); 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності;

ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до І-ІІІ категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється;

ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка передбачає, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

п. 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, яка передбачає, що повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт

самовільно без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, шляхом залучення випадкового робітника, якого не ставив до відома про свої злочинні наміри, діючи умисно, із корисливих мотивів, ОСОБА_5 здійснив самовільне будівництво одноповерхової будівлі з мансардним поверхом, а також залив фундамент під іншу будівлю на самовільно зайнятій ним земельній ділянці з кадастровим номером :04:007:0979 площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, вартість якої згідно наданого потерпілою ОСОБА_7 договору купівлі-продажу земельної ділянки становить 91 176 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнав та відмовився давати показання.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями допитаних під час судового розгляду потерпілого, свідків, а також дослідженими документами.
Як вбачається із заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 16.01.2018 р. (зареєстрована Бориспільським відділом поліції ГУНП в Київській області 17.01.2018р. № 1218), підставою для звернення останньої із вищевказаною заявою було виявлення на належній їй земельній ділянці к.н. :04:007:0979 незакінченого будівництвом житлового будинку та фундаменту під ще одну споруду та з`ясуванням того, що будівництво організовано громадянином на ім`я ОСОБА_11 , який назвався власником забудови.

Згідно державного акту серії ЯД №965936 від 09.01.2008 року земельна ділянка к.н. :04:007:0979 до квітня 2018 року належала ОСОБА_10 . У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2018 року НМІ 531186 ОСОБА_10 продала вищевказану земельну ділянку потерпілій ОСОБА_7 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано 05.04.2018 р.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що дійсно у 2018 вона придбала у ОСОБА_10 земельну ділянку к.н. :04:007:0979 і в травні цього ж року, прибувши на цю земельну ділянку, виявила там будівництво будинку, побачила робітників, які повідомили що здійснюють будівництво на замовлення ОСОБА_5 . Також, потерпіла показала, що особисто зустрічалась із обвинуваченим. Під час цієї зустрічі вона представилась новим власником земельної ділянки та запитала щодо підстав здійснення ним забудови. У відповідь обвинувачений вказав, що не вважає її законним власником земельної ділянки, зазначив, що у подальшому він має намір її придбати та запропонував викупити землю за 10000 дол.США, хоча фактично потерпіла сплатила за неї 90000дол.США. Також потерпіла підтвердила, що подавала заяву про правопорушення, просила залучити її до провадження в якості потерпілої, а також надавала слідчому дозвіл на огляд земельної ділянки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що в грудні 2017 року на замовлення ОСОБА_10 вона як інженер - землевпорядник розробляла технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та виявила на земельній ділянці к.н. :04:007:0979 зведений будинок та фундамент, інформацію про які відобразила в технічній документації. Згідно дослідженої судом вказаної технічної документації із землеустрою (пояснювальна записка; технічне завдання; заява ОСОБА_10 ; державний акту на право власності на земельну ділянку; схема розміщення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки; відомість вирахування площі земельної ділянки; план меж зон обмежень та сервітутів земельної ділянки; перелік відсутності обмежень щодо використання земельної ділянки; Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; абрис земельної ділянки; межові знаки; схема перенесення кутів повороту зовнішніх меж земельної ділянки в натуру, свідоцтво інженера-землевпорядника) дійсно землевпорядником ОСОБА_12 було зафіксовано на планах і схемах розташування на земельній ділянці будинку та монолітного фундаменту.

Даними протоколу огляду від 07.06.2018 року та долученою до нього фототаблицею також підтверджується наявність на земельній ділянці потерпілої недобудованого будинку та монолітного фундаменту під інший будинок.

Свідок ОСОБА_13 в суді показав, що являється Головою садового товариства «Осокор» та підтвердив, що до нього підходив ОСОБА_5 і цікавився сусідньою із ним земельною ділянкою, висловив намір її придбати і розпочати на ній будівництво якогось об`єкта. Також свідок зазначив, що робітники саме з боку ОСОБА_5 здійснювали згодом будівельні роботи на земельній ділянці потерпілої.

Свідок ОСОБА_14 показав, що влітку 2018 року він виконував обов`язки начальника управління капітального будівництва та архітектури Бориспільської РДА та жодних погоджень на забудову спірної земельної ділянки не надавалося, підтвердив, що на запит правоохоронних органів готувались відповідні листи відповіді. Згідно Довідки управління капітального будівництва та архітектури Бориспільської РДА від 18.06.2018 №378 інформація щодо погодження містобудівних умов та обмежень на будівництво об`єктів на земельній ділянці к.н. :04:007:0979 відсутня.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що він як головний спеціаліст відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління держгеокадастру у Київській області у травні 2019 року проводив перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки к.н. :04:007:0979, за результатами якої був складений відповідний акт. Перевіркою встановлений факт самовільного зайняття ОСОБА_5 частини вказаної земельної ділянки та здійснення ним самовільного будівництва на ній. Як зазначив свідок, ОСОБА_5 особисто приїжджав в управління для надання пояснень та підтверджував здійснення ним будівництва на сусідній земельній ділянці, яка належить потерпілій. Свідок доповнив, що обвинувачений надав письмові пояснення щодо порушення вимог земельного законодавства.

Даними Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 184-ДК/225/АП/09/01/-19 від 28.05.2019 також підтверджується проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки к.н. :04:007:0979 та встановлення фактів самовільного зайняття ОСОБА_5 частини вказаної земельної ділянки та здійснення ним самовільного будівництва на ній. Також, судом було досліджено письмову заяву ОСОБА_5 адресовану Головному управління держгеокадастру у Київській області від 25.04.2019року № 859/0/5-19, в якій зазначено, що літом 2017 року заявник зібрався забудувати суміжну земельну ділянку, мав розмову з цього приводу із Головою СТ «Осокор» ОСОБА_13 , зроблений висновок про незаконність набуття Мазур прав на земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_16 надав в суді показання, відповідно до яких він як головний інспектор будівельного нагляду департаменту ДАБІ у Київській області у травні 2019 році проводив перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на земельній ділянці к.н. :04:007:0979, за результатами якої складено акт від 24.05.2019 № Т-2405/1. Свідок підтвердив, що в рамках перевірки в нього відбулась зустріч із ОСОБА_5 під час якої останній визнав, що здійснює будівництво без необхідних документів через проблемну ситуацію із землею.

З акту від 24.05.2019 № Т-2405/1 складеному за результатами проведення планового заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності встановлено, що на земельній ділянці к.н. :04:007:0979 СТ «Осокор» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, гр. ОСОБА_5 виконано будівельні роботи з влаштування садового будинку розмірами в плані 10.3х9,0 м. та монолітного фундаменту розмірами в плані 9,0х9,2 м. за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою; без отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт; без отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Даними приписів Департаменту ДАБІ у Київській області № С-2405/2, № С-2405/3 від 24.05.2019 року . ОСОБА_5 висунуті вимоги зупинити виконання будівельних робіт; усунути виявлені порушення шляхом отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт, шляхом проведення земельної ділянки до попереднього стану.

Судом відхиляються доводи захисника щодо недостовірності показань потерпілої ОСОБА_7 , тому що її показання є послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, зокрема показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також даними досліджених документів. При цьому, твердження захисника про фінансову зацікавленість потерпілої в результатах даного провадження, а також про недійсність договору купівлі-продажу від 05.04.2018 року у зв`язку із прихованням ОСОБА_10 від потерпілої інформації щодо наявності майнових претензій на земельну ділянку третіх осіб, жодним чином не виправдовують обвинуваченого і не спростовують як показань потерпілої так і інших доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування відбувся продаж земельної ділянки к.н. :04:007:0979, внаслідок чого право власності на земельну ділянку перейшло від ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , що відповідно вплинуло на зміну їх процесуального статусу. Судом встановлено, що кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_7 шкоду. Під час допиту в суді вона підтвердила, що зверталась із заявою про вчинення відносно неї правопорушення, приймала участь як потерпіла у процесуальних діях. Суд звертає увагу на те, що це кримінальне провадження не відноситься справ приватного обвинувачення, а тому з урахуванням усіх вищевказаних обставин, твердження сторони захисту щодо не набуття ОСОБА_7 процесуального статусу потерпілого є безпідставними.

Також, судом відкидаються посилання сторони захисту на недоведеність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення окремо кожним показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а також заявою ОСОБА_10 від 16.01.2018. Суд звертає увагу на те, що вищевказані свідки дійсно не повідомили про те, що бачили виконання ОСОБА_5 відповідних будівельних робіт, однак висновок про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення зроблений судом за результатом оцінки сукупності усіх досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. На думку суду, стороною обвинувачення надано достатньо доказів на підтвердження обставин самовільного зайняття земельної ділянки та неправомірного будівництва на ній будівлі.

У цьому аспекті слід звернути увагу на правовий висновок викладений у Постанові ВС від 30.01.2019р. №757/30683/16к, відповідно до якого КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Як засвідчує судова практика, доказування суб`єктивної сторони досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як умисел чи наявність певної спеціальної мети.

Доводи захисника про неналежність і недопустимість показань свідка ОСОБА_15 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 184-ДК/225/АП/09/01/-19 від 28.05.2019 відхиляються судом як безпідставні, оскільки вказана перевірка слідчим та/або прокурором на підставі КПК України не призначалася, а проводилась у порядку, визначеному Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок. Згідно із ст.. 10 цього Закону, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

На підставі ст.. 333 КПК України судом було надано тимчасовий доступ прокурору до оригіналів Акта перевірки № 184-Д/225/ АП/09/01/-19від 28.05.2019, акту від 24.05.2019 № Т-2405/1, приписів Департаменту ДАБІ у Київській області № С-2405/2, № С-2405/2 від 24.05.2019 року. Після відкриття вказаних матеріалів іншій стороні в порядку виконання ст.. 290 КПК України та надання їх до суду, вищевказані оригінали документів були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а тому доводи захисника щодо недопустимості Акту перевірки від 24.05.2019 № Т-2405/1 через надання суду його копії є неспроможними.

Судом відхиляються доводи захисника про недопустимість протоколу огляду від 07.06.2018 року у зв`язку із проведенням слідчої дії без дозволу слідчого судді. Так, за статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті (ст. 233 ч. 1 КПК України). Виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ст. 233 ч. 1, ст. 234 ч. 2 та ст. 237 ч. 2 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Тобто, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє (Постанова ВС від 19.03.2020 № 390/2268/15-к).

Під час судового розгляду потерпіла підтвердила, що надала слідчому добровільну згоду на проведення огляду її земельної ділянки і жодних зауважень до такого огляду в неї не має. Наведені обставини не ставлять під сумнів добровільність наданої згоди, оскільки були наявні всі процесуальні гарантії, які захищали здатність потерпілої висловлювати свою справжню думку, що відповідає практиці Європейського суду з праві людини (рішення від 7 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України»). Отже, доводи про недопустимість доказу є необґрунтованими.

Суд погоджується з твердженням захисника щодо не зазначення в протоколі огляду відомостей про технічний засіб, яким проводилася фотофіксація, однак таке порушення суд вважає не настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу. З урахуванням того, що огляд проведено за добровільною згодою потерпілої без ухвали слідчого судді, вимоги ч. 10 ст. 236 КПК України щодо обов`язковості фіксування слідчої дії за допомогою аудіо та відеозапису не застосовуються.

Отже, судом визнається доведеним що ОСОБА_5 вчинив самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною. Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо не встановлення органом досудового розслідування такої обов`язкової ознаки кримінального правопорушення як значної шкоди. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, вичерпується діями, які полягають у веденні на самовільно зайнятій земельній ділянці будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Заподіяння наслідків у вигляді значної шкоди в розумінні примітки до цієї статті не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 197-1 КК України. Вказівка у ч. 3 цієї статті на самовільно зайняту земельну ділянку, зазначену у частині першій цієї статті, означає лише те, що самовільно зайнята земельна ділянка є місцем самовільного будівництва і не належить до земель з особливим правовим режимом, визначених частиною другою статті 197-1 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено. Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України (в редакції КК України на момент вчинення діяння) відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд встановив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, згідно зі ст. 12 КК України (в редакції КК України на момент вчинення діяння) відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді штрафу, арешту, обмеження волі. Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції на момент вчинення діяння) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за яке передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, до набрання вироком законної сили минуло три роки. Після внесення змін в КК України дане кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків. Відповідно до діючої ст. 49 КК України у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, також передбачений трирічний строк давності.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України. В постанові ВС від 02.07.2019р. №515/331/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи на відповідній підставі. Установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
З часу вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення (червень 2017р.) минуло понад три роки. Під час судового розгляду обвинувачений категорично заперечував щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. За таких обставин, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. та на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1