єдиний унікальний номер справи 531/326/21
номер провадження 1-кп/531/107/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000060 від 13.02.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з непоною середньою освітою, одруженого, не працюючого, не депутата, згідно ст.89 КК України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , 13.02.2021 року близько 11:00 год., перебуваючи у дубинку господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, у ході сварки зі своїм знайомим ОСОБА_5 , ударив останнього один раз лобом в область обличчя, у результаті чого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою носа з синцем та крайовим переломом носової кістки, які відповідно до висновку експерта №40 від 16.02.2021 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, та підтвердив усі обставини, спосіб та час вчинення кримінального правопорушення, просив застосувати до нього покарання у вигляді штрафу.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, аналогічні викладеним у обвинувальному акті, щодо покарання покладався на розсуд суду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 125 КК України, як нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані правильно.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд враховує активне сприяння розкриттю проступку.
Як обставини, що обтяжують покарання, згідно 67 КК України, судом не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: його вік, соціальне становище, відсутність даних перебування на диспансерному обліку у лікаря психіатра та перебування на обліку у лікаря нарколога, відсутність судимості, згідно ст.89 КК України, позитивну характеристику за місцем проживання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Під час судового розгляду, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно небезпечних діянь,
зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у сумі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_4 на досудовому слідстві запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.
Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

У зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_4 на досудовому слідстві запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1