Справа № 496/1922/21
Провадження № 1-кс/496/639/21
У Х В А Л А

05 травня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

власника майна ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання дізнавача СД Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121 від 29.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся до суду з вказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_3 .. При цьому посилається на те, що в провадженні СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за №0000121 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2021 року за фактом вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 28.04.2021 року до Одеського РУП №2 надійшов рапорт інспектора 2 взводу 6 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ОСОБА_5 , про те, що 28.04.2021 року близько 18 год. 40 хв. на а/д Одеса-Рені було зупинено т/з під керуванням ОСОБА_3 , при перевірці документів останній пред`явив посвідчення водія яке зареєстроване на іншу особу. (ЄО- 5149). 29.02.2021 року в ході проведення огляду місця події ОСОБА_3 , добровільно видав посвідчення водія серія НОМЕР_1 видане РЕВ 8-го МРВ УДАІ ТУ МВС в Одеській області від 26.11.2006 року, з дозволом на керування транспортними засобами категорій А,В,Є. При перевірці зазначеного посвідчення по базі ІПНП «Армор» було встановлено, що посвідчення з такою серією та номером було видане на іншу особу. Посвідчення водія серія НОМЕР_1 видане РЕВ 8-го МРВ УДАІ ГУ МВС в Одеській області від 26.11.2006 року, з дозволом на керування транспортними засобами категорій А,В,С, має значення речового доказу, для запобігання можливості пошкодження, втрати, знищення вилученого майна, збереження слідів, які на них збереглися, з метою забезпечення можливості проведення судової експертизи, для збереження речових доказів, дізнавач звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо накладання решту на його посвідчення водія, посилаючись на те, що посвідчення видано легально, про що надав відповідні документи.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

З п.4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України вбачається, що дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст. 173 ч.2 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальне правопорушення відповідно до ч.4 ст.358 КК України, полягає у використанні завідомо підробленого документа.

Однак, відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 виданого Білгород Дністровським Державним навчально-курсовим комбінатом, ОСОБА_3 видане посвідчення водія серії НОМЕР_1 , крім того відповідно до талону серії НОМЕР_3 до посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_3 . Також відповідно до екзаменаційної картки водія 25.11.2006 року на ім`я ОСОБА_3 видане посвідчення водія НОМЕР_1 . Будь-яких належних та допустимих доказів підробки зазначеного документу, які б спростовували наявну інформацію, та підтверджували наявність обґрунтованої підозри, стороною обвинувачення суду не надано.

В ч.1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, суд відмовляє у задоволенні клопотання.

Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1