Номер провадження: 11-кп/813/1258/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України на строк 60 днів, тобто до 17.04.2021 року в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Цією ж ухвалою продовжено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді нічного домашнього арешту.
Рішення суду мотивовано тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 , характеризуючих його особу даних, а саме віку, стану здоров`я, міцності його соціальних зв`язків, майнового стану, розміру завданої шкоди та тяжкістю покарання, яке загрожує у разі визнання його винним.
На думку суду першої інстанції ці обставини свідчать про наявність реальних ризиків можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, знищення, ховання або спотворення речей і документів, що мають суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні і в своїй сукупності свідчить про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обмеження його конституційних прав у даному випадку є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтував тим, що прокурором у судовому засіданні не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
На думку захисника, зазначеним в ухвалі суду ризикам можливо запобігти покладенням на ОСОБА_6 заборони залишати житло в певний час доби та встановлення контролю за поведінкою особи, шляхом застосування засобів електронного контролю.
Судом не враховано, що ОСОБА_6 не застосовував будь-якого знаряддя для вчинення злочину, не керував викраденим автомобілем, не застосовував насилля до потерпілих, що свідчить про необґрунтованість висновків суду, щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, матір якого перебуває за межами України, доглядає за тяжкохворою бабусею, має братів та сестер, які проживають у м. Одесі, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Шкода, завдана ОСОБА_6 , відшкодована потерпілому у повному обсязі.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_10 не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.
Від захисника ОСОБА_7 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю. Прокурор також звернувся до суду з заявою, якою просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 розглянути за його відсутністю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000281 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2 та 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 24) ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п.13) ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1), 2) та 3) ч. 1 ст. 177 КПК України і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000281 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів за які, у разі визнання його винуватим, йому може бути призначене покарання понад 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на свідків обвинуваченим ОСОБА_6 , з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Аналізуючи характер та обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 та були вчинені з особливою зухвалістю та із застосуванням фізичного насилля до потерпілих, апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останній може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, матір якого перебуває за межами України, доглядає за тяжкохворою бабусею, має братів та сестер, які проживають у м. Одесі, не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, все вищевикладене в своїй сукупності свідчить про те, що до теперішнього часу не відпали та не зменшились ризики, передбачені пунктами 1), 2), 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, а суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Пунктом 1) ч. 1 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 17.04.2021 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4