ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3093/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2061/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року запобіжний захід ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч.3,4 ст. 185 КК України, у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, продовжено до 17 травня 2021 року.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зменшення розміру застави - залишено без задоволення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України: можливість переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення , а також оцінив сукупність обставин. Зазначив, що ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих прокурором не доведений, оскільки вони вже допитані в судовому засіданні.
Щодо клопотання обвинуваченого про зменшення розміру застави, суд дійшов наступного.
Ухвалою суду від 24.04.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень.
Суд, визначаючи розмір застави у відповідності до вимог ст.182 КПК України, врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, ризики, передбачені ст.177 КПК України. Також суд дійшов висновку, що визначена застава є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Вирішуючи питання по суті заявленого клопотання, суд зауважує, що сам по собі факт невикористання визначеного обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу і несплата цієї застави, не є досить переконливим для зменшення її розміру. Інших даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, суд на даному етапі судового розгляду не знаходить.

Не погодившись з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, акцентує увагу на призначенні йому занадто великої суми застави, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому суму застави на 20 або 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт зазначає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.199 КПК України; висновки суду, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; він не вчиняв інкримінований йому злочин; в розшуку ніколи не був, до слідчого та на суд являється; має сім`ю, дружину та дітей, що свідчить про його стабільні соціальні зв`язки; вказує, що на даний момент він арештований вже майже половину мінімального строку, згідно ч.3 ст.185 КК України, та в випадку його звільнення не планує переховуватися від суду, акцентує, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
До початку слухання справи, через канцелярію Харківського апеляційного суду, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Апелянт ОСОБА_8 повідомлений в установлений Законом строк та належним чином, заяви чи клопотання про розгляд справи за його участю не надавав.
Відповідно до до змін ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Відсутність сторін у справі, які повідомлені належним чином, в силу вимог КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь головуючого судді; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та тим фактом, що ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих прокурором не доведений, оскільки вони вже допитані в судовому засіданні.
Так, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбаченого ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 та від 5 до 8 років, що згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна поєднаного з проникненням в житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів чи суду, також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він раніше не був в розшуку та не має наміру переховуватися від суду, на думку колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх скоєння, а саме активну роль ОСОБА_8 у складі групи, яка була створена для заволодіння майном громадян, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо підвищеної суспільної небезпеки скоєних злочинів, оскільки діяльність злочинних груп створює загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом, а тому, на переконання суду, на даний час продовжують існувати ризики, які були встановленні судом при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначений ОСОБА_8 апеляційний факт, що він має стійкі соціальні зв`язки, а саме дружину та дітей, апеляційна колегія не може врахувати, беручи до уваги, що обвинувачений є уродженцем та громадянином Республіки Грузії, а тому існує ризик щодо його переховування від правоохоронних органів та суду з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів.
Відповідно до рішень ЄСПЛ, а саме: «Ілійков проти Болгарії», «Гарицький проти Польщі», Храїді проти Німеччини» - серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.
Крім того, щодо ризику про вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей ризик продовжує існувати, оскільки з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 скоїв два злочини, на день затримання не був працевлаштованим, офіційних джерел доходу не мав, що свідчить про існування підстав вважати, що останній продовжить свою злочинну діяльність та може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи сторони захисту про невинуватість обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Визначений судом розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами ч. 4 та ч. 5 ст.182 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченому ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами його апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді