Справа № 202/7077/20
УХВАЛА

26 лютого 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у залі суду в м. Дніпропетровську, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002409 від 24.10.2016 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст. 358 ч.4, ст. 190 ч.3 КК України,

за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2020 року із Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в провадження судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002409 від 24.10.2016 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст. 358 ч.4, ст. 190 ч.3 КК України.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, про що не заперечував потерпілий ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Обвинуваченою ОСОБА_3 було підтримане клопотання захисника.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захиснику про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого щодо клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, вивчивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд приходить до висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст. 358 ч.4, ст. 190 ч.3 КК України, підлягає поверненню прокурору, з наступних підстав.

Так, згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення. При цьому за змістом закону, фактичні обставини викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування і які, на думку останнього, містять значимі для формулювання обвинувачення факти, що підлягають доказуванню в межах даного провадження (ст. 91 КПК України).

Обвинувальний акт має відповідати таким вимогам: бути об`єктивним (мають бути викладені лише достовірно встановлені обставини кримінального правопорушення); визначеним (однозначним), а не альтернативним щодо кваліфікації кримінального правопорушення; юридично обґрунтованим, з посиланням на норми права.

Є очевидним те, що за межами фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, не може бути сформульоване обвинувачення, оскільки воно не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, обвинувачення - твердження про вчинення певним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, відтак формулювання обвинувачення повинно за результатами аналізу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містити чіткий висновок про наявність в діянні такого суб`єкта всіх встановлених ознак юридичного складу конкретного кримінального правопорушення, яке передбачене законом про кримінальну відповідальність та у вчиненні якого обвинувачується вказаний суб`єкт.

Однак, як вбачається із обвинувального акта, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено, що « у період часу з 15.07.2016 року до 07.08.2019 року ОСОБА_3 на неодноразові вимоги потерпілого ОСОБА_5 , повернути вищевказаний автомобіль не реагувала, натомість, всупереч установленому законом порядку, зокрема всупереч ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно із якою право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, самовільно позбавила потерпілого ОСОБА_5 права на володіння та розпорядження свого автомобіля...»
Відповідно до диспозиції статті 356 КК України, самоправсто це самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадяни, держави чи громадським інтересам або інтересам власника.

З об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак:

- самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій;

- оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб;

- заподіянням такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника;

- причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

В той час, із викладених обставин, не зрозуміло яким способом вчинено самоправство, а лише зазначено прокурором що всупереч ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка регламентує, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, оскільки не реагування на вимоги потерпілого не утворює об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Окрім того, одним із обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України є заподіяння значної шкоди інтересам власника, яка відповідно до вимог КК України, є значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, оскільки самоправство, яке не завдало значної шкоди інтересам власника тягне за собою відповідальність за ст. 186 КУпАП.

В той час, як слідує із фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими і викладені у обвинувальному акті, зазначено, що ОСОБА_3 самовільно позбавила потерпілого ОСОБА_5 права володіння, користування та розпорядження автомобілем марки «Лексус», 2006 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , без зазначення обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - настання значної шкоди інтересам власника та без встановлення такої шкоди у грошовому еквіваленті.

А тому, суть обвинувачення викладена абстрактно, не конкретно, що позбавляє суд можливості зробити об`єктивні та неупереджені висновки щодо правильного викладення обвинувачення та можливості призначення справи до судового розгляду.

Вказаний обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення по суті, замість нього наводяться різного роду фактичні обставини, виклад яких з усією очевидністю не можна вважати формулюванням обвинувачення.
Зокрема, якщо буквально, без жодної оцінки на предмет достовірності чи доведеності певних фактів та звинувачень, відповідно до описової частини обвинувального акта вбачається, що ««... ОСОБА_3 у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, але не пізніше 07.08.2019 року задля реалізації свого злочинного умислу та досягнення своєї злочинної мети - незаконного збагачення при скоєння злочину проти власності, розробила злочинний план, відповідно до умов якого ОСОБА_3 мала надати свої особисті дані, дані щодо об`єкта рухомого майна невстановленим в ході досудового розслідування особам, які в свою чергу мали виготовити завідомо підроблені документ і передати ОСОБА_3 для використання їх в подальшому для придбання права на автомобіль ...», після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 10 годин 08 хвилин 07.08.2020 року виготовила підроблені документи, які сторонами не укладалися та не підписувалися».
В подальшому, на підставі наданих ОСОБА_3 документів, державний реєстратор здійснив перереєстрацію автомобіля марки «Лексус», 2006 року випуску, чорного кольору за ОСОБА_3 .
Вказаним твердженням слідчий, нібито, обґрунтовує свою позицію щодо наявності інкримінованого ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 і ч.4 ст. 358 КК України, при цьому не зазначає про наявність будь - яких доказів того, що ОСОБА_3 усвідомлювала, розуміла та достовірно знала, що наявні в неї документи не відповідають дійсності та є завідомо підробленими та використані ОСОБА_3 при подачі адміністратору Територіального сервісного центру №1249 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, а в подальшому державному реєстратору, якій здійснив перереєстрацію автомобіля.
У такому випадку виникають певні сумніви щодо змісту обвинувального акту в частині того, що ОСОБА_3 навіть, за наявності винної поведінки, усвідомлювала розуміла та достовірно знала, що наявні в неї документи не відповідають дійсності та є завідомо підробленими та використані нею у Територіальному сервісному центру №1249 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, а в подальшому у державного реєстратора, що також суперечить відсутності розумних сумнівів у таких доводах.
Окрім того, разом із обвинуваченням, що викладено у фактичних обставинах обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.385 і ч.4 ст. 358 КК України, останній пред`явлено обвинувачення і у вчиненні у той же період часу, не пізніше ніж 07.08.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Як слідує із вкладених фактичних обставин у обвинувальному акті, які прокурор вважає встановленими, що ОСОБА_3 з метою власного збагачення, переслідуючи корисливу мету, шляхом обману придбала право на майно автомобіль марки «Лексус», 2006 року випуску, чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_7 , причинивши останньому майнову шкоду у великому розмірі.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності надання йому права на майно.

Аналізуючи викладене, із обвинувального акту слідує, що ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення відносно одного і того ж об`єкту кримінального правопорушення - автомобіля марки «Лексус», 2006 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - 356 КК України, в один і то же проміжок часу, як і у вчиненні самоправста - самовільного, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, тобто потерпілим ОСОБА_7 , так і у вчиненні шахрайських дій відносно потерпілого ОСОБА_7 - придбання права на майно у великих розмірах, що є не конкретним, абстрактним та суперечливим.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення - це точно встановлення відповідності вчиненого винним суспільно небезпечного діяння складу конкретного злочину, закріпленого у кримінальному законі. Як вбачається з обвинувального акту виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.385, ст. 358 ч.4, 190 ч.3 КК України,є невизначеним щодо кваліфікації кримінального правопорушення, юридично не обґрунтованим, суперечливим, абстрактним та не конкретним, що є порушенням положень ст.291 КПК України.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить ілюзорними засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, вказані вище обставини приводять суд до переконання про невідповідність обвинувального акту наведеним вимогам КПК УКраїни, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу право на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст. 358 ч.4, ст. 190 ч.3 КК України підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.
Керуючись ст.ст. 291, ч.3 п.3 ст. 314, 315, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку із невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України, - задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002409 від 24.10.2016 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 356, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст. 358 ч.4, ст. 190 ч.3 КК України, - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, в термін, визначений п.2 ч.2 ст. 395 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуюча ОСОБА_1