Справа № 163/429/21 Провадження № 11-сс/802/116/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 ,
володільця майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділення поліції №1 Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на трактор «МТЗ 80», номерний знак НОМЕР_1 ; одноосьовий причіп без номерного знаку; товарно-транспортну накладну, серії ВЛГ № 130601 від 19 лютого 2021 року, а також лісопродукцію, породи сосна у вигляді 21 колоди загальним об`ємом 6,339 м3 та двадцяти бирок, вилучені під час оглядів місця події від 19-20 лютого 2021 року.
Ухвалою слідчого судді суду Любомльського районного Волинської області від 26.02.2021 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що немає розумних підозр вважати наявними ознаки передбаченого ч.1 ст.246 КК злочину, з огляду на те, що у матеріалах відсутні дані, які б об`єктивно свідчили про факт незаконної порубки та перевезення деревини, яка має ознаки незаконно зрубаної. За таких обставин твердження слідчого у клопотанні, що арештовані речі відповідають критеріям ст.98 КПК України в цьому кримінальному провадженні, належним чином не вмотивовані.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, прокурор оскаржує його з мотивів незаконності. Посилається на те, що вилучена лісопродукція є предметом злочину, а вилучений трактор засобом переміщення вказаного майна, а отже, перелічене у клопотанні майно є речовими доказами. Стверджує, що істотною шкодою, згідно з приміткою до ст.246 КК України, також є інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів. З огляду на наведене, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на усе вилучене майно.

До початку апеляційного розгляду прокурором подане клопотання про розгляд провадження за його відсутності у зв`язку з участю в інших судових засіданнях. Подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника та володільця майна, які апеляцію заперечили і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказані вимоги закону дотримані.

Матеріалами провадження стверджується, що 22 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У апеляційних доводах прокурор стверджує, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям ч.2 ст.167 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.246 КК України, кримінальна відповідальність настає за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Істотною шкодою, згідно з приміткою до ст.246 КК України, є така шкода, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної серії ВЛГ № 130601 від 19 лютого 2021 року, вона стосується відпуску 4,4140 м3 лісоматеріалів породи сосна, де вантажовідправником виступає ДП «Любомльське ЛГ», перевізником ОСОБА_7 . Вартість лісоматеріалів становить 6 034,50 гривні (а.п.9).
Отже, апеляційним судом встановлено, що вартість переміщуваної лісопродукції не відповідає ознакам істотної шкоди у розумінні ч.1 ст.246 КК України.
Крім того, на момент перегляду клопотання судом апеляційної інстанції жодна особа у даному кримінальному провадженні не набула статусу підозрюваного.
Дана обставина вбачається і з матеріалів провадження.
Матеріали провадження не містять жодних доказів, які вказували б на те, що вказане у клопотанні майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження.

Крім цього, стороною обвинувачення не наведені та не обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Також слідчий суддя правильно встановив, що слідчим не надано доказів незаконних порубок на території Любомльського району.
Дана обставина повністю стверджується і матеріалами провадження, в яких такі докази відсутні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» була висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді