Справа № 302/522/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/317/20, за апеляційною скаргою прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2019 про закриття кримінального провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сулитичі Жидачівського району, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.04.2019, біля 18 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в будинку за місцем свого проживання, в АДРЕСА_2 , стоячи навпроти своєї дружини ОСОБА_8 , з метою завдати їй фізичного болю на ґрунті особистих неприязних відносин, долонею правої руки наніс останній один удар в область обличчя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 75 від 25.04.2019 тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 не спричинено, завдано фізичного болю, яких-небудь тілесних ушкоджень у потерпілої не виявлено.

Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявою потерпілої ОСОБА_8 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення та її показаннями як потерпілої, висновком судово-медичної експертизи № 75 від 25.04.2019, слідчими експериментами з потерпілою, з підозрюваним, особистим зізнанням та визнанням своєї вини ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
До початку розгляду даної справи місцевим судом потерпіла ОСОБА_8 звернулася до місцевого суду з письмовою заявою про закриття кримінального провадження у зв`язку з її відмовою від обвинувачення.

Задовольняючи клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що згідно п.1 ч.1 ст.477 КПК України вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення має відношення до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Згідно п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, а обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо закриття кримінального провадження з вказаних підстав.

Отже, в наявності є законна підстава для закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , просить ухвалу Міжгірського районного суду від 14.05.2019 скасувати, посилаючись на те, що її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, судом помилково застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.4-8,10 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КК України кримінальне провадження, передбачене ч.1 ст.126 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке, як зазначено у п.7 ч.1 ст.284 КПК України закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» за № 2227-VІІІ від 06/12/2017, який набрав чинності 11.01.2019, внесені зміни до пункту 7 частини першої ст.284 КПК України, згідно якого потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

У даному випадку, обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_6 у кримінальному провадженні встановлено вчинення злочину щодо одного з подружжя.

Крім того, під час проведення підготовчого судового засідання судом не з`ясовано думку прокурора щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, що є істотним порушенням вимог ч.2 ст.314 КПК України.

Таким чином прокурор вважає, що оскаржена ним зазначена вище ухвала місцевого суду від 14.05.2019 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд в той самий місцевий суд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали даної справи, заслухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 в повному обсязі, обвинуваченого, який не заперечив проти апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що наведена вище апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

На переконання апеляційного суду вищевказаних вимог суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017 № 2227-VIII, який набрав чинності 11.01.2019, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.

Зокрема п.7 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КК України умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Згідно ст.1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.17 ч.1 ст.1 вказаного Закону фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас п. «b» ст. 3 Конвенціі Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Окрім того, Кримінальний кодекс України також було доповнено ст.126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

З аналізу норм кримінального законодавства вбачається, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п.7 ч.1 ст.284 КПК України, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст.1 Закону № 2229-VIII.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним з домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п.19 ч.1 ст.7, ч.ч.3,6 ст.22, ч.1 ст.337 КПК України, унеможливлює застосування згідного інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст.126 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_8 .

Тобто ОСОБА_9 ставиться у провину вчинення злочину, пов`язаного із домашнім насильством.

За таких обставин, відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 не підлягало закриттю у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Зважаючи на це, суд першої інстанції всупереч п.7 ч.1 ст.284 КПК України закрив кримінальне провадження у зв`язку із відмовою потерпілої дружини обвинуваченого від обвинувачення у даному кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скаргапрокурора підлягає до задоволення, а ухвала Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2019 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Скасувати ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.05.2019, якою закрито кримінальне провадження щодо обвинуваченого за ч.1 ст.126 КК України ОСОБА_6 .

Матеріали даної справи повернути до Великоберезнянського районного суду для її розгляду в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: