КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

17 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Берислав Херсонської області, громадянина України, раніше судимого 07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 1 ст. 14, п.п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 4, 5 ст. 27, п.п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9
та обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 09 липня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, зазначив про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку.
Встановлені ним обставини, дають переконливі підстави вважати існуючими наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, іншого обвинуваченого у цьому ж провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, які вказують на необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують осіб обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , в тому числі стан здоров`я, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до останніх більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11.05.2021 року в частині, що стосується ОСОБА_5 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, змінивши його на заставу у розмірі 1 152 600 гривень, зарахувавши при цьому внесену заставодавцем ОСОБА_6 заставу у розмірі 1 152 600 гривень.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення. Крім того, обставини, встановлені в ухвалі судом, не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим під час судового засідання.

Згідно норм КПК України, взяття під варту, як зазначає у скарзі захисник, є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є обґрунтовані доказами підстави вважати, що застосування менш суворих заходів може не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Зокрема, сторона захисту вважає, що клопотання прокурора було розглянуто не уповноваженим судом, оскільки дана справа підсудна Херсонському міському суду Херсонської області, та відповідно Дніпровський районний суд міста Києва не є повноваженим судом для вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Далі апелянт звертає увагу, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України, є необґрунтованою. При цьому захисник стверджує, що всі докази, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення та на які посилається сторона обвинувачення, були спростовані, а нових доказів, не додано до клопотання.

Також захисник запевняє, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки за час перебування обвинуваченого під дією запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_5 сумлінно виконував усі обов`язки, покладені на нього слідчим суддею, і, до того ж, у ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та вчиняти нове кримінальне правопорушення.

На думку захисника ОСОБА_6 , під час розгляду клопотання суд і прокурор не врахували даних про особу обвинуваченого. Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, на його утриманні знаходиться троє дітей, підозрюваний працює на відповідальній посаді, є головою Херсонської обласної ради, являється віце-президентом Федерації боксу України та має позитивну репутацію у місті Херсоні. Крім того, апелянт звертає увагу на незадовільний стан здоров`я його підзахисного, вказуючи, що останній потребує лікування.
Крім того, адвокат вважає, що суд не перевірив належним чином доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не надано жодної оцінки в частині безпідставного затримання обвинуваченого, відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, а також не спростовано відсутності підстав продовження запобіжного заходу.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Захисник ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу зазначає про те, що рішення суду суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є наслідком неповноти судового розгляду, неправильного застосування кримінального процесуального законодавства та неврахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

На думку апелянта, суд нечітко визначив свою позицію щодо неможливості встановлення розміру застави та не обґрунтував мотиви неврахування доводів, наведених у клопотанні сторони захисту про можливість її визначення.

Як вважає апелянт, оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим, тому що всупереч вимог ст. 370 КПК України, судом об`єктивно не з`ясовані фактичні обставини справи, не досліджувались також судом під час судового розгляду будь-які докази, а відповідно прокурором не надавались до клопотання докази, які би будь-яким чином обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та які б виправдовували його тримання під вартою. Також захисник вказує, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні матеріали.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини сторона захисту вважає, що місцевий суд задовольняючи клопотання прокурора, яке не містило жодних нових, вагомих обставини, які б можна було застосувати як ризики, в розумінні ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою, послався на те, що ризики встановлені раніше, не змінилися. Разом з тим, саме на сторону обвинувачення покладений обов`язок кожного разу обґрунтовувати новими обставинами твердження про наявність ризиків при продовженні запобіжного заходу.

Жодних фактичних обставин, які б об`єктивно пов`язували ОСОБА_5 з подіями кримінального правопорушення за час досудового розслідування не встановлено. З моменту оголошення ОСОБА_5 повідомлення про підозру до теперішнього часу, сторона обвинувачення ґрунтує обвинувачення лише на припущеннях. Крім того, за весь період досудового розслідування, слідство не зібрало жодного доказу, достатнього для доведення винуватості обвинуваченого. При цьому впродовж досудового розслідування підозрювані та свідки змінювали свої покази та вводили в оману учасників кримінального провадження. Натомість, ОСОБА_5 увесь час сприяв розслідуванню, жодним чином не ухилявся від слідства, після внесення застави виконував покладені на нього обов`язки та функції Голови Херсонської області.
На думку захисника ОСОБА_7 , ризик втечі ОСОБА_5 нівелюється тим, що останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, сім`ю на утриманні, має високе службове становище, є публічною особою, суспільним, політичним діячем та меценатом, прагне повернутися до своїх службових обов`язків та працювати. Після внесення застави передавав на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон до органу Державної міграційної служби.

З урахуванням наведеного, а також судової практики Європейського суду з прав людини захисник ОСОБА_7 зазначає про те, що ризик втечі підозрюваного не може ґрунтуватися лише на основі суворості можливого вироку, оскільки оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Підсумовуючи обґрунтування поданої скарги апелянт захисту вважає, що продовження строку запобіжного заходу не може мати ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, без обґрунтування такого тримання з огляду на норми КПК України та рішення Європейського суду з прав людини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а клопотання захисника про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу, задовольнити.
Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
При цьому, в обґрунтування поданої апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_9 посилається на те, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства, тому є незаконною та такою, що не відповідає практиці рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише вказав на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування та наведення будь-яких належних доказів.
Як вважає апелянт, на сьогоднішній день припущення суду, що ОСОБА_8 буде ухилятись від суду, і тим самим перешкодить встановленню істини у справі, є необґрунтованими і не підтверджені будь-якими фактичними даними.

Також, на думку захисника, підозра висунута ОСОБА_8 є необґрунтованою, так як вона носить надуманий характер, не відповідає вимогам Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України і не базується на матеріалах кримінального провадження.

Крім того, апелянт звертає увагу на незадовільний стан здоров`я його підзахисного, вказуючи на те, що останній потребує лікування, але не в умовах слідчого ізолятора.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілих, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, так саме, як і пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.
Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу та стан здоровя кожного із обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обовязків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Що ж стосується інших доводів апеляційних скарг, зокрема щодо підсудності кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Дніпровському районному суду м. Києва та тієї обставини, що суд першої інстанції не навів у своєму рішенні будь-яких мотивів щодо неможливості застосування до обвинувачених менш суворих запобіжних заходів, зокрема застави щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , то вони також не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень кримінального процесуального кодексу, які б могли служити підставою для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року.

Крім того, як прямо передбачено ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у передбачених законом випадках, зокрема у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про їх особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 09 липня 2021 року включно без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 09 липня 2021 року включно без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 757/31502/20

Номер провадження : 11-кп/824/2726/2021

Категорія: ч.3 ст. 27,ч. 2 ст.28 ч.2 ст. 121 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1