У Х В А Л А

"01" липня 2021 р. Справа153/1818/20

Провадження1-кс/153/219/21-к

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області
Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
учасник процесу: скаржник ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 , слідчий СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_5
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
В С Т А Н О В И В :
Скаржник звернувся до слідчого судді із цією скаргою. Вказав, що 25.06.2021 у приміщенні ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області він отримав копію постанови про закриття кримінального провадження №0000241 від 08.12.2020. Вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 винесена упереджено, є незаконною та підлягає скасуванню. Слідчий приймаючи оскаржувану постанову взяв за основу висновок судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-21/7221-ІТ від 14.05.2021, висновки якої між собою є суперечливими, неоднозначними, а в деякій частині взагалі ґрунтуються на припущеннях. В оскаржуваній постанові слідчий повністю переписав заключну частину висновку судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-21/7221-ІТ від 14.05.2021, яка ґрунтується лише на вихідних даних вказаних у постанові про призначення експертизи, а не на матеріалах кримінального провадження №0000241 від 08.12.2020. Так, у п.1 Висновку зазначено «в заданій дорожній обстановці, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля Фольксваген Джета ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.2, 12.3 ПДР, та буде вбачатись або не вбачатись невідповідність вимогам п.12.3 ПДР, тобто в категоричній формі дати відповідь не видається за можливе». Далі у п.4 Висновку експерт уже стверджує, що в ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, водій автомобіля Фольксваген Джета ОСОБА_6 не мав технічної можливості попередити наїзд на велосипед шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР, при умові врахування часу руху велосипеда з моменту зміни напрямку руху до моменту наїзду по показах водія ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_7 , та мав технічну можливість попередити наїзд на велосипед шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР, при умові врахування часу руху велосипеда з моменту зміни напрямку руху до моменту наїзду по показах свідка ОСОБА_8 . Таким чином, простий аналіз вищезазначеного висновку експертизи вказує на те, що його результати між собою п.1 та п. 4 Висновку є неоднозначними, суперечливими та ґрунтується на припущеннях. При цьому, експерт у висновку зазначив, що при умові врахування часу руху велосипеда з моменту зміни напрямку руху до моменту наїзду по свідченням свідка ОСОБА_8 , водій автомобіля Фольксваген Джета ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипед шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР, тобто водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.12.3 ПДР, виходячи з показань свідка ОСОБА_8 . Слідчий не усунув вказані у висновку експертизи дані розбіжності, неоднозначність та суперечливість, не допитав експерта, який надав вказаний висновок, з метою усунення суперечностей і двозначностей та припущень експерта у висновку, що свідчить про неповноту досудового розслідування. Окрім цього, у п.6 Висновку експерт зазначає, що в ситуації яка склалась, при заданому в постанові про призначення експертизи комплексі вихідних даних, обмежено працездатний стан робочої гальмівної системи автомобіля Фольксваген Джета з технічної точки зору не перебуває в причинному зв`язку з виникненням події даної ДПТ, з чим він категорично не погоджується, виходячи із обставин події ДТП та виконання вимог водієм автомобіля п.2.3 та п.12.3 ПДР. Виходячи із висновку експертизи гальмівна система автомобіля Фольксваген Джета під керуванням водія ОСОБА_6 була в несправному стані - обмежено працездатна. Із показань водія ОСОБА_6 допитаного в якості свідка, які зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що він рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год. при ближньому світлі фар. Видимість елементів дороги складала 40,2 м. При цьому, на відстані від себе 16,5 м. водій ОСОБА_6 виявив його як велосипедиста на дорозі, що є сумнівним. Оскільки, якщо водій ОСОБА_6 бачив елементи дороги в темну пору доби із ввімкненими фарами на відстані від себе 40,2 м., то чому він побачив його із велосипедом на відстані 16.5 м., при цьому дорога не мала заокруглень чи інших фізичних елементів, які б створювали недостатню видимість. Такі показання є технічно неправдивими. При цьому, із показань свідка ОСОБА_7 вказані події ДТП він також побачив на відстані від себе 36,70 м., що є більш правдивим. Побачивши його на дорозі як потенційну небезпеку для свого руху та/або перешкоду, водій ОСОБА_6 з метою недопущення ДТП, зобов`язаний був на виконання вимог п.12.2, 12.3 ПДР, знизити швидкість та гальмувати аж до зупинки свого ТЗ, або безпечного об`їзду. Вказаних вимог ПДР водій ОСОБА_6 не виконав та допустив ДТП в результаті якої він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Згідно план схеми відсутній гальмівний шлях автомобіля Фольксваген, що свідчить про те, що водій ОСОБА_6 навіть не гальмував. Із показань свідка ОСОБА_8 , вона вказує на те, що автомобіль Фольксваген зачепив дрова, які були закріплені на велосипеді та який рухався в попутному напрямку на зустрічній смузі від них з лівої сторони. Тобто вбачається, що ймовірно водій Фольксвагена також порушив безпечний інтервал між автомобілем та велосипедом, що також є порушенням п.13.1, 13.3 ПДР. Проте, ці обставини слідчий залишив поза увагою та ці обставини не досліджував і запитань на вирішення перед експертом щодо безпечності інтервалу учасниками дорожнього руху перед експертом не ставив. Окрім викладеного, як вбачається із висновку судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-21/7221-ІТ від 14.05.2021 експерт також досліджував питання технічної обґрунтованості чи необґрунтованості показань свідків та потерпілого, що на його думку виходить за межі компетенції експерта авто техніка, оскільки жодними чинним нормативно правовим актом, (інструкцією, законом, тощо) не передбачено право експерта автотехніка встановлювати та описувати у висновку експерта обґрунтованість чи необґрунтованість показань свідків чи потерпілого щодо обставин подій, та ставить під об`єктивний сумнів такий висновок. Слідчим не вжито всіх передбачених законом заходів по зібранню та оцінці доказів відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з іншими доказами з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із положення ст.2 КПК України. Враховуючи викладене вище, вважає, що вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення, при проведенні досудового розслідування та при закритті кримінального провадження в повній мірі слідчим дотримано не було, відтак, є підстави скасувати постанову про закриття кримінального провадження та направити матеріали кримінального провадження №0000241 від 08.12.2020 за ч.1 ст.286 КК України для організації подальшого проведення досудового розслідування. Неповно проведена перевірка по даним фактам і неприйняття по них відповідних процесуальних рішень порушує його законні права та інтереси як потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав, пояснив, що він правил дорожнього руху не порушував, має водійський стаж 40 років. Просив скаргу задовольнити.
Захисник ОСОБА_4 , який діє на підставі Ордеру серії ВН №161299 від 01.07.2021 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити. Зазначив, що слідчий після отримання висновку експертизи не повідомив потерпілого ОСОБА_3 , чим позбавив останнього можливості ознайомитися з висновком та при необхідності заявити будь-які клопотання. Слідчий не допитав експерта, не провів перехресного допиту між свідками та потерпілим для усунення розбіжностей у показаннях. Не провів перехресного допиту між свідками для усунення розбіжностей в їх показаннях. Не здійснив додатковий допит свідків для усунення розбіжностей в їх показаннях. Просив скаргу задовольнити, а постанову про закриття кримінального провадження скасувати.
Слідчий СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Вказав, що висновок експерта є об`єктивним і чітким, на підставі якого ним прийнято рішенням про закриття кримінального провадження. Зазначив, що він не проводив додаткового допиту експерта, не було проведено перехресного допиту між свідками та потерпілим, не вирішено питання про речові докази. Просив постанову про закриття кримінального провадження залишити в силі.
Заслухавши пояснення скаржника, захисника та слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000241 від 08.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд приходить до наступного висновку:
Відповідно до ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Згідно з ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В ч.1 ст.303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Постановою слідчого СВ ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_5 від 22.06.2021 кримінальне провадження №0000241 від 08.12.2020 за ч.1 ст.286 КК України було закрите у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
У ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно п.111 рішення Європейського суду з прав людини від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх «конкретного та ефективного» сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг.
Відповідно до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покаранні. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд вважає, що слідчий не забезпечив ефективне розслідування у кримінальному провадженні №0000241 від 08.12.2020. Проведене ним досудове розслідування не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Тобто, слідчий не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події кримінального правопорушення, а також усіх необхідних процесуальних дій, зокрема не надано можливості заявляти клопотання після ознайомлення із висновком експерта, не допитано експерта, не проведено перехресного допиту для усунення розбіжностей у показаннях свідків та потерпілого, не проведено перехресного допиту між свідками для усунення розбіжностей в їх показаннях, не проведено додаткового допиту свідків для уточнення їх показань, окрім того, слідчим мала би бути призначена комплексна експертиза, а також не проведено ряд похідних процесуальних дій, що привело до передчасного закриття кримінального провадження.
Тому слідчий, на думку суду, не вжив всіх передбачених законом заходів по зібранню та оцінці доказів відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з іншими доказами - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із положення ст.2 КПК України.
Постанова про закриття кримінального провадження слідчим не вмотивована, не містить зміст встановлених фактичних обставин та проведених процесуальних дій та в ній не викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття. Оскільки слідчим не надано можливості заявляти клопотання після ознайомлення із висновком експерта, не допитано експерта, не проведено перехресного допиту для усунення розбіжностей у показаннях свідків та потерпілого, не проведено перехресного допиту між свідками, не проведено додаткового допиту свідків, окрім того, слідчим мала би бути призначена комплексна експертиза, а також не проведено ряд похідних процесуальних дій.
Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Враховуючи те, що слідчий СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області не спростовує обставини викладені в скарзі, тому суд приходить до висновку, що викладені у скарзі обставини, на які посилається скаржник, є доведеними у судовому засіданні. Тому, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час постанова слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_5 від 22.06.2021 про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та передчасною, а тому скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 22 червня 2021 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303-307, 369, 370, 371, 372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 22 червня 2021 року винесену слідчим СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_5 в кримінальному провадженні №0000241від 08.12.2020 за ч.1 ст.286 КК України.
Копію ухвали направити до відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області для проведення досудового розслідування.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1