Справа № 522/3250/17
Провадження № 1-кп/947/41/21
УХВАЛА
09.07.2021 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинувачених у об`єднаному кримінальному проваджені №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Октємберян Вірменія, громадянка України, офіційно не працевлаштована, з середньою освітою, не заміжня, в силу ст.89 КК України не має судимості, зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Рені Одеської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, одружений, в силу ст.89 вважається таким, що не має судимості, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с.Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянка України, офіційно не працевлаштована, не заміжня, з неповною середньою освітою, в силу ст.89 вважається таким, що не має судимості, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ,

у скоєнні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м.Пенджикент Ленінобадської обасті Таджикістану, громадянка України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштована, не заміжня, з середньою освітою, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , та проживала за адресою: АДРЕСА_5 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_13 ,
ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
В теперішній час виникла необхідність у вирішенні питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Прокурор звернулася із письмовими клопотаннями щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинувачених мотивуючи свою позицію наступним.
Так, прокурор вважає, що існують ризики, передбачені ст.177 ч.1 КПК України, які у теперішній час не зменшились, продовжують існувати через суспільний інтерес та виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачені покарання у виді довічного позбавлення волі, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з огляду оспорювання обвинувачення, вчинити нові кримінальні правопорушення, а також здійснити спробу переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, виходячи з обсягу пред`явленого їм обвинувачення. Крім того, в обґрунтування ризиків прокурор зазначила, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мають офіційного джерела прибутку, існували на гроші здобуті злочинним шляхом.

Сторона захисту заперечила проти продовження строків тримання під вартою обвинувачених, оскільки прокурор не довіла наявність ризиків, а лише формально перелічила їх. Адвокати вважають, що обвинувачені надто довго, більше 4-х років, тримаються під варто без обвинувального вироку суду, тим самим порушуються розумні строки кримінального провадження, а ризики на які посилається прокурор, значно зменшилися з 2016 року або відпали, кожного разу надаючи клопотання однакового змісту.

Крім того:

захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки вона має постійне місце проживання, реєстрацію, родину, спотворити і знищити докази не зможе, оскільки вони закріплені;

обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисника;

захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт із насінням електронного браслету, оскільки він має постійне місце проживання, родину, 3-х неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, які потребують його уваги;

обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

захисник ОСОБА_13 просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету, оскільки ОСОБА_8 хворіє і в умовах слідчого ізолятору не отримує належного лікування, потребує консультації лікаря онколога, а клопотання прокурора не враховує стан здоров`я обвинуваченої, в неї є постійне місце мешкання, вона позитивно характеризується по місцю проживання;

обвинувачена ОСОБА_8 підтримала клопотання захисника;

захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_7 має певні захворювання, які в умовах слідчого ізолятору не можливо лікувати, має соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід на домашній арешт;

обвинувачена ОСОБА_7 підтримала позицію захисника і надала суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, наводячи зазначені захисником доводи;

Прокурор заперечила проти зміни запобіжних заходів обвинуваченим, оскільки саме тримання під вартою через превентивні властивості перешкоджає реалізації наявних ризиків.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про те, що на даній стадії процесу необхідно продовжити щодо обвинувачених строки дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.132 КПК України прокурором доведено та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, та інших злочинів, зібрані докази, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які судом ще не досліджувалися в повному обсязі.
Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у випадку доведеності їх вини:

можуть здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не мають офіційного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, оспорюють обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення;

можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, яких ще не допитано, оскільки оспорюють обвинувачення, не відшкодували потерпілим заподіяну шкоду та за відсутністю інших обставин, які б свідчили про негативну оцінку обвинуваченими дій, що їм інкримінують, відсутність будь-якого каяття;

можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на висунутий їм обсяг обвинувачення, відсутність офіційного джерела доходів, заробляння на прожиття злочинним шляхом.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особи обвинувачених, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів на даний час не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Квашко проти України».
З рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії", вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення Суду від 26 січня 1993 року справу "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Суд сприймає відомості, що свідчать на користь обвинувачених, але вони не вирішальними для зміни запобіжного заходу на менш суворий вид через суспільний інтерес у триманні обвинувачених в ізоляції від суспільства.

Обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 свідчать про суспільний інтерес конкретного кримінального провадження, який, з огляду на презумпцію невинуватості, переважає над особистою волею обвинувачених.
Застава щодо обвинувачених відповідно до ст.183 КПК України не обирається.

Тому, в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити з мотивів викладених в мотивувальній частині ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 07.09.2021.
Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 07.09.2021.
Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 07.09.2021.
Продовжити строки тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 07.09.2021.
Відмовити в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт запобіжного заходу.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо кожного обвинуваченого відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором, безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_2

ОСОБА_1