Житомирський апеляційний суд
Справа №290/680/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року. Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі
судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого
ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
представника потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 03 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миропіль, Романівського району, Житомирської області, громадянина України, неодруженого, працюючого на посаді охоронця ТОВ «Хелсфуд» м. Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого

засуджено:

- за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки;

- за ч.1 ст.135 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, ОСОБА_7 звільнено від призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 135 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не встановлені.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено повністю.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 22371 (двадцять дві тисячі триста сімдесят одна) гривня 14 (чотирнадцять) копійок, моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та витрати за надання правової допомоги адвокатом в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2017 року, по справі № 290/629/17 на автомобіль марки ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_1 скасовано.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_7 дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 790,96 грн., (висновок експерта № 3/886 від 04.10.2017 року), в сумі 1144,00 грн., (висновок експерта № 3/1282 від 28.02.2018 року), в сумі 790,96 грн., (висновок експерта № 3/749 від 03.10.2017 року), в сумі 3092,50 грн., (висновок експерта № 19/11-1/181-СЕ/17 від 14.12.2017 року), в сумі 1144,00 грн., (висновок експерта № 3/465 від 05.06.2018 року).

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 07 серпня 2017 року близько 03 години 30 хвилин ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем, марки ВАЗ- 21063, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Шевченка в смт. Романів Житомирської області, ОСОБА_7 , в порушення вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при виявленні на проїзній частині лежачого пішохода не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого лівим переднім колесом автомобіля здійснив наїзд на лежачого пішохода ОСОБА_11 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох саден над правою надбрівною дугою, садна спинки носа, лівої щоки, двох забійних ран потиличної ділянки голови, синця і садна позадній поверхні правого ліктьового суглобу, правого плеча, передньої черевної стінки, правого колінного суглобу, садна тильної поверхні лівого передпліччя, синця лівої надплечевої ділянки, в ділянці гребня лівої лопатки, задньої поверхні правого плечового суглобу, чисельних саден правої поперекової ділянки, лівої поперекової ділянки, крововиливу в м`які тканини поперекової ділянки, крововиливу в черевну порожнину в об`ємі вилитої крові біля 700 см3, крупно плямисті крововиливи в шлунково-товсто-кишкову зв`язку та в брижу тонкого кишківника, крововиливу в середостіння, крупно-плямисті крововилив в корені легенів та легені, крововилив в жирову капсулу правої нирки, розриву правої долі печінки, крововиливу в м`які тканини голови по краях ран, правої потиличної ділянки, перелому склепіння черепа (правої тім`яної кістки, правої потиличної кістки), перелому основи черепа (лівої пірамідки, тіла основної кістки, правої пірамідки), крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль, в шлуночки головного мозку, перелому 7-8-9-10-11-12 ребер праворуч позадній підпахвеній лінії з ушкодженнями реберної плеври, перелому 10 ребра праворуч по середньо-пахвиній лінії, 5 ребра праворуч по передньо-пахвеній лінії, 6-7-8 ребер ліворуч по задній підпахвеній лінії, 5-6-7-8 ребер ліворуч по передній-підпахвеній лінії, від яких загинув на місці.

Порушення водієм ОСОБА_7 , вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім цього, 07 серпня 2017 року близько 03 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Шевченка в смт. Романів Житомирської області, будучи особою, яка поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, а саме після здійснення наїзду на лежачого пішохода ОСОБА_11 , внаслідок якого останньому спричинено тілесні ушкодження, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя, діючи всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України, маючи змогу надати допомогу, не вжив заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив інших заходів щодо доставки потерпілого до лікувального закладу, а також не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне, на причетному до дорожньо-транспортної події автомобілі зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги ОСОБА_11 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан.

Дії ОСОБА_7 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Дії ОСОБА_7 , які виразились у завідомо залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить вирок суду просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його підзахисного за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Крім цього, просить дослідити в ході апеляційного розгляду відеозаписи слідчих експериментів від 16.08.2017 та 11.05.2018.

Аргументуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що суд ухвалив оскаржуваний вирок без належної та достатньої юридичної оцінки усіх безпосередньо досліджених в ході судового засідання доказів.

Вказує при цьому на те, що в оскаржуваному вироку, при формулюванні обвинувачення, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, судом належним чином не викладено та не встановлено, порушення яких саме правил безпеки дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, оскільки, суд лише узагальнено перелічив допущені обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху.

На думку апелянта, така мотивація обвинувального вироку судом першої інстанції суперечить позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові цього ж суду у справі № 753/11543/17-к від 21.03.2019.

Крім цього посилається на те, що в основу обвинувачення, суд прийняв до уваги лише висновок експертизи, яка проводилась лише на підставі слідчого експерименту від 11.05.2018, однак не обгрунтував у своєму вироку підстав відхилення експертиз проведених на підставі даних слідчого експерименту від 16.08.2017, які також були надані стороною обвинувачення та були досліджені судом.

Вказує, що суд не звернув уваги на суттєві розбіжності встановлені при проведенні вищевказаних слідчих експериментів, які в подальшому вплинули на визнання винуватості його підзахисного, а саме на те, що при проведенні слідчого експерименту від 16.08.2017, при увімкненому ближньому світлі фар видимість перешкоди становила 29.9 метрів, а при проведенні слідчого експерименту від 11.05.2018, видимість перешкоди, вже становила 49 метрів.

Вважає, що підстави проведення повторного слідчого експерименту від 11.05.2018 є надуманими, що є грубим порушенням права на захист обвинуваченого.

Крім цього, адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляції наголошує на невірній тактиці проведення повторного слідчого експерименту від 11.05.2018, а саме на тому, що в ході його проведення водій з мінімальною швидкістю наближався до перешкоди, при тому як в реальній ситуації, обвинувачений, керуючи автомобілем зі швидкістю 60 км/год раптово виявив на проїжджій частині дороги невпізнану перешкоду, яку намагався об`їхати.

Вказує також на те, що суд, у змісті обвинувального вироку не мотивував доводи сторони захисту про визнання вищевказаного повторного слідчого експерименту від 11.05.2018 та похідні від нього висновки експертиз недопустимими доказами, а також не дав належної оцінки діям потерпілого, який у стані алкогольного сп`яніння (3,28%0) лежав на проїжджій частині дороги створюючи аварійну обстановку.

Враховуючи вищевказане у сукупності, захисник обвинуваченого вважає, що є всі підстави для виправдання його підзахисного.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу останнього, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_9 , які висловилися проти задоволення цієї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції даних вимог дотримався.

Обвинувальний вирок ухвалено компетентним судом, без порушення норм процесуального права, дії обвинуваченого кваліфікувано правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч.1 ст.135 КК України доводиться наступними, дослідженими в суді першої інстанції доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.08.2017, згідно якого оглянуто місце вчинення кримінальних правопорушень, а саме ділянку дороги, поблизу будинку АДРЕСА_2 . Зафіксовано труп ОСОБА_11 , виявлено сліди волочіння тіла, волосся, фрагменти лакофарбового покриття червоного кольору. До протоколу додано схему місця дорожньо-транспортної пригоди з ілюстративною таблицею та лазерний носій інформації (ком пакт-диск) (т.2, а.с. 22- 35);

- протоколом огляду місця події від 07.08.2017, згідно якого оглянуто та вилучено автомобіль 2106 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, що належить ОСОБА_7 . На даному автомобілі виявлені механічні пошкодження, відсутність переднього бамперу, відсутність лівого переднього повторювача поворотів, тріщину на лобовому склі розміром 1 х 2 см., значну деформацію передньої лівої нижньої частини фартуха та переднього номерного знаку, потертості лакофарбового покриття (т.2, а.с. 29-38);

- протоколом огляду місця події від 07.08.2017, згідно якого оглянуто вищевказаний автомобіль марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, що належить ОСОБА_7 . На момент огляду було виявлено на передній частині автомобіля «фартуха» деформацію, а також на передньому ричагу заднього стабілізатора волосся. На лівій частині фартуха виявлено частини фарби. Під час даного огляду виявлено та вилучено волосся, грунт, зразки фарби(т.2, а.с. 39- 43);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 07.08.2017, згідно якого описано виявлені трупі видимі тілесні ушкодження, а також виявлено та вилучено одяг останнього: джинси, спортивна теніска, кросівки, носки, труси (т.2, а.с. 52- 55);

- протоколом огляду предмета від 07.08.2017, згідно якого оглянуто вищевказаний одяг потерпілого ОСОБА_11 (т.2, а.с. 56);

- висновком СМЕ № 158 від 28.11.2017 року, згідно якої на трупі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді: двох саден над правою надбрівною дугою, садна спинки носа, лівої щоки, двох забійних ран потиличної ділянки голови, синця і садна позадній поверхні правого ліктьового суглобу, правого плеча, передньої черевної стінки, правого колінного суглобу, садна тильної поверхні лівого передпліччя, синця лівої надплечевої ділянки, в ділянці гребня лівої лопатки, задньої поверхні правого плечового суглобу, чисельних саден правої поперекової ділянки, лівої поперекової ділянки, крововиливу в м`які тканини поперекової ділянки, крововиливу в черевну порожнину в об`ємі вилитої крові біля 700 см3, крупно плямисті крововиливи в шлунково-товсто-кишкову зв`язку та в брижу тонкого кишківника, крововиливу в середостіння, крупно-плямисті крововилив в корені легенів та легені, крововилив в жирову капсулу правої нирки, розриву правої долі печінки, крововиливу в м`які тканини голови по краях ран, правої потиличної ділянки, перелому склепіння черепа (правої тім`яної кістки, правої потиличної кістки), перелому основи черепа (лівої пірамідки, тіла основної кістки, правої пірамідки), крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль, в шлуночки головного мозку, перелому 7-8-9-10-11-12 ребер праворуч позадній підпахвеній лінії з ушкодженнями реберної плеври, перелому 10 ребра праворуч по середньо-пахвиній лінії, 5 ребра праворуч по передньо-пахвеній лінії, 6-7-8 ребер ліворуч по задній підпахвеній лінії, 5-6-7-8 ребер ліворуч по передній-підпахвеній лінії. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до тяжкого ступеня тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю(т.2, а.с. 48-51);

- висновком судово медичної експертизи № 153 від 18.12.2017, згідно якого, враховуючи характер виявлених при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, врятувати життя останньому, навіть при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги було неможливо (т.2, а.с. 128 -134);

- висновком судово медичної експертизи (імунологічної) експертизи № 1176 від 31.10.2017, згідно якого, вищевказане виявлене під час огляду місця події волосся при його порівнянні (в полі зору мікроскопа) з волоссям з голови трупа ОСОБА_11 подібні між собою по кольору, формі та довжині ( т.2, а.с.156);

- висновком судової медико криміналістичної експертизи № 202-МК від 01.11.2017, згідно якої на вилученому одязі трупа ОСОБА_11 , а саме на футболці останнього виявлено три наскрізні пошкодження, два з яких розташовані на спині цієї футболки, у верхній частині зліва та одне пошкодження на тильній частині поверхні правого рукава. Враховуючи їх форму та характер країв дані пошкодження є розривами та утворились від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) з обмеженою контактною поверхнею, а саме внаслідок зачепу об виступаючу поверхню автомобіля або дороржнє покриття. На штанах ОСОБА_11 виявлено ділянки з світінням жовтого кольору, які характерні для слідів мастильно паливних речовин (т.2 а.с.119-121);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.05.2018 та додатками до нього, зі змісту яких вбачається, що на місці ДТП - на проїжджій частині дороги по вул. Шевченка, біля будинку № 86 в смт. Романів, з застосуванням манекена одягненого у одяг потерпілого та з залученням автомобіля марки ВАЗ 2106 з водієм, який наближався до вищевказаного манекена поступово з увімкненим ближнім світлом фар, при середніх обертах двигуна виміряно відстань до цієї перешкоди, яка становить 49 м.;

- висновком експерта № 3/465 від 05.06.2018, згідно якого, в умовах місця пригоди (при заданому комплексі вихідних даних) водій автомобіля ВАЗ-2106 н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 , як шляхом застосування своєчасного термінового гальмування так і шляхом маневру безпечного об`їзду з моменту виявлення небезпеки для руху. В наведених дорожніх умовах (при заданому комплексі вихідних даних) з технічної точки зору у діях водія ОСОБА_7 , вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України (т.2, а.с.146-150);

- висновком експерта № 3/749 від 03.10.2017, згідно якого, на момент ДТП гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 знаходилась в технічно працездатному стані. На момент огляду відповідно і до ДТП, внаслідок відсутності живлення передніх фар в режимі ввімкненого «дальнього світла» зовнішні світлові прилади автомобіля знаходились у технічно несправному стані (т.2, а.с. 96-109);

- висновком експертизи лакофарбових матеріалів та покриттів № 19/11-1/185-СЕ/17 від 14.12.2017, згідно якого надані на дослідження фрагменти лакофарбового покриття, вилучені на місці ДТП та відібраний з вищевказаного автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 збігаються між собою ( т.2, а.с.126 - 130);

- довідкою Житомирського обласного центру з гідрометеорології № 24-03-16/1-997 від 11.09.2017, згідно якої станом на 03.30 год., 07.08.2017 були наступні погодні умови: слабкий вітер; температура повітря - 210 С; вологість повітря 96%; відмічалось слабке помутніння атмосфери внаслідок наявності в ній мікроскопічних капель води; з 23.30 год. до 00.44 год. спостерігалась гроза, з 00.24 год. до 01.30 год. зливний дощ; метеорологічна видимість становила 4 км. (т.2 а.с.59);

- наданими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких, 07.08.2017 він зі своїм знайомим ОСОБА_11 перебував у одному з кафе смт. Романова, де вони розмовляли та вживали спиртні напої. Після закриття цього кафе вийшли на вулицю. ОСОБА_11 намагався викликати таксі, однак не зміг, а тому вони вирішили іти додому пішки. По дорозі вони зупинились, оскільки до нього зателефонували на мобільний. ОСОБА_11 пішов уперед. Завершивши розмову пішов у напрямку в якому пішов ОСОБА_11 . Коли він йшов біля дороги, повз Рухаючись повз нього проїхав автомобіль червоного кольору, який рухався по середині проїжджої частини цієї дороги. Після цього він почув глухий звук. Продовживши свій рух та наближаючись до місця дорожньо-транспортної пригоди почув як хтось хрипить. Наблизившись, побачив ОСОБА_11 , який перебував на зустрічній смузі руху та хрипів. Він відразу викликав швидку медичну допомогу та повідомив поліцію. Додав, що покриття дороги було сухим, місце дорожньо-транспортної пригоди неосвітлене, автомобіль їхав із звичайною швидкістю не маневрував та не гальмував.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується частково доводиться наданими у суді першої інстанції показаннями останнього, згідно яких вбачається, що 17.08.2017, близько 03.00 год., керуючи автомобілем ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 він повертався додому з озера, де відпочивав зі своїми друзями. Фари на його автомобілі у режимі дальнього світла не працювали, у режимі ближнього світла світили погано. Рухався він зі швидкістю 50-60 кілометрів на годину, в смт. Романів та по вул. Шевченка, тримаючись правої проїзної частини дороги. Проїхавши приміщення церкви він у останній момент побачив, що щось чорне перед своїм автомобілем та відчув, що на щось наїхав. Дана ділянка місцевості не освітлювалась. З цих причин подумав, що наїхав на собаку, а тому не зупиняв транспортний засіб. Доїхавши до місця проживання візуально, з допомогою ліхтарика на телефоні, оглянув автомобіль та впевнившись у відсутності будь-яких пошкоджень пішов у будинок. Через одну годину у його домогосподарство прибули працівники поліції, запитували чи керував він припаркованим автомобілем та чи це його автомобіль. У ході розмови з працівниками поліції йому стало відомо, що він наїхав на людину.

Враховуючи вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи положення п.12.2 ПДР України, згідно яких, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги та положення п.12.3 цих же Правил, згідно яких, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, по фату порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 є належними та обгрунтованими.

Крім цього, апеляційний суд вважає належними та обгрунтованими вищевказані досліджені в суді першої інстанції докази про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, оскільки зазначеними доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_7 17.08.2017, керуючи автомобілем ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, після отримання яких врятувати життя останньому, навіть при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги було неможливо та після цього місце події покинув. Тобто, обвинувачений ОСОБА_7 завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан.

З приводу недопустимості окремих доказів, на які суд посилається в обвинувальному вироку, а саме протоколу повторного слідчого експерименту від 11.05.2018, про що у свої апеляції вказує адвокат ОСОБА_8 , то такі доводи останнього є безпідставними, оскільки даний слідчий експеримент проведено з дотриманням положень ст.ст.104,105 КПК України, про що суд зазначив у мотивувальній частині свого вироку (т.2, а.с. 237).

З такими висновками суду про допустимість вказаного слідчого експерименту від 11.05.2018, як доказу вини обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд також погоджується.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що даний слідчий експеримент від 11.05.2018 було проведено з метою встановлення на місці ДТП відстані реальної видимості водієві транспортного засобу перешкоди схожої на тіло людини лежачої у горизонтальному положенні на проїжджій частині дороги, в умовах максимально наближених до тих, при яких дана пригода відбулась. Крім цього, було встановлено, даний повторний слідчий експеримент від 11.05.2018 проводився за тією ж самою тактикою та при же тих самих погодніх умовах й освітленні, що й першочерговий слідчий експеримент від 18.08.2017, у темну пору доби, в суху погоду, при частковому освітленні проїжджої частини дороги, де відбулась ДТП.

В ході проведення слідчого експерименту від 11.05.2018 було застосовано вищевказаний автомобіль ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 з увімкненим ближнім світлом фар, який наближався до перешкоди при середніх обертах двигуна, а також маникен схожий на тіло людини, в одязі потерпілого. Видимість вищевказаної перешкоди на проїжджій частині дороги з водійського місця автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 та відстань до неї в 49 метрів було продемонстровано понятим, які були присутні при проведення цієї слідчої та засвідчили встановлені вихідні дані про видимість перешкоди та дорожньої розмітки.

З приводу апеляційних доводів про безпідставність та надуманість причин для проведення зазначеного повторного слідчого експерименту від 11.05.2018, то вони також не є обгрунтованими, оскільки в ході апеляційного розгляду провадження встановлено, що першочерговий слідчий експеримент від 16.08.2017 був проведений за участі статиста без застосування одягу потерпілого, який на той час був вилучений для проведення судово - медичних та криміналістичних досліджень, а також без висновку судово медичної експертизи про виявлені на трупі ОСОБА_11 тілесні ушкодження, їх кількість, тяжкість, локалізацію та механізм утворення.

Вихідні дані такої судово медичної експертизи та застосування одягу потерпілого, у який той був одягнений на момент ДТП, на думку апеляційного суду є достатньо важливими для правильного вирішення питання по суті, а саме щодо встановлення положення тіла ОСОБА_11 в момент наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та його видимості для водія транспортного засобу. А тому, апеляційний суд вважає, що у органу досудового слідства були усі належні підстави для проведення повторного слідчого експерименту від 11.05.2018.

Крім цього, чинним КПК України не передбачено обмежень, щодо можливої кількості проведення слідчих експериментів для відтворення обставин окремих подій, що стосуються кримінального провадження.

Будь-яких порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок проведення цього слідчого експерименту апеляційний суд також не вбачає.

Щодо апеляційних доводів адвоката ОСОБА_8 про те, що суд в обвинувальному вироку не навів мотивів щодо неврахування вихідних даних протоколу першочергового слідчого експерименту від 16.08.2017 та висновків експертиз механізму та обставин ДТП виконаних на основі вихідних даних цього слідчого експерименту, то не зважаючи на те, що такий факт дійсно має місце, однак він не спростовує вини обвинуваченого та у даному випадку не може бути підставою для скасування оскаржуваного вироку з таких підстав.

Так, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що при проведенні вищевказаного першочергового слідчого експерименту від 16.08.2017 (т.2 , а.с. 61-66) були зафіксовані наступні вихідні дані: видимість перешкоди в горизонтальному положенні - 34.8 м., об`єктивна видимість перешкоди цьому ж положенні 16.5 м., видимість елементів проїжджої частини - 29.9 м.

На підставі зазначених вихідних даних було призначено та проведено відповідні експертизи механізму та обставин ДТП № 3/886 від 04.10.2017(т.2 , а.с.72-81) та № 3/1282 від 28.02.2018(т.2 , а.с. 86-91), висновки та методика проведення досліджень яких сходяться між собою.

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення вищевказаних експертиз, при визначенні наявності технічної можливості обвинуваченого ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 взято до уваги лише відстань об`єктивної видимості перешкоди (тіла людини), що становить 16.5 метрів, при цьому не взято до уваги ні видимості перешкоди в горизонтальному положенні - 34.8 м., ні видимості елементів проїжджої частини - 29.9 м. ( т.2, а.с. 77, 89).

В свою чергу, при проведенні експертизи механізму та обставин ДТП № 3/465 від 05.06.2018, на яку в своєму обвинувальному вироку послався суд першої інстанції, при розрахунку визначення наявності технічної можливості обвинуваченого ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 взято до уваги відстань видимості самої перешкоди - 49 метрів.

Враховуючи зазначену у висновках судових експертиз № 3/886 від 04.10.2017, № 3/1282 від 28.02.2018 та № 3/465 від 05.06.2018 методику розрахунку визначення наявності технічної можливості у водія транспортного засобу уникнути наїзду на перешкоду (пішохода ОСОБА_11 ), вихідні дані, які судовий експерт використовував при цих дослідженнях, а також положення п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України, апеляційний суд вважає, що найбільш точною є методика та результати зазначені у висновку експерта № 3/465 від 05.06.2018, оскільки у цьому висновку взято до уваги саме видимість перешкоди на проїжджій частині дороги, у разі виявлення якої водій повинен вжити усіх заходів, аж до зупинки транспортного засобу, з метою її об`їзду, а у темну пору доби визначити таку швидкість транспортного засобу, щоб мати можливість його зупинити у межах видимості дороги.

Тобто, при проведенні розрахунків, покладених в основу висновків судових експертиз № 3/886 від 04.10.2017 та № 3/1282 від 28.02.2018 не взято до уваги усіх вихідних даних первинного слідчого експерименту від 16.08.2017, а тому такі висновки, на думку апеляційного суду не можуть бути взяті до уваги ні як докази вини обвинуваченого, ні як докази її відсутності.

З приводу апеляційних доводів адвоката, про те, що аварійну ситуацію створив саме пішоход ОСОБА_11 , який лежав у нетверезому стані на проїжджій частині дороги, то такі доводи суперечать вищевказаним матеріалам провадження, а саме висновку експерта № 3/465 від 05.06.2018, згідно якого причиною ДТП є невідповідність дій обвинуваченого ОСОБА_13 , який керував автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 вимогам п.12.3 ПДР України.

Крім цього є безпідставними і апеляційні доводи сторони захисту про те, що суд у змісті оскаржуваного вироку не виклав належним чином об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у якому обвинувачується його підзахисний ОСОБА_7 , не зазначивши порушення яких саме правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Згідно положень ст.238 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що вказаних положень закону дотримався, належним чином дослідив наявні в матеріалах провадження докази, які ті, що підтверджують вину у пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні, так і ті, що її спростовують на підставі чого ухвалив обвинувальний вирок.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону щодо його межі та порядку призначення, даних про особу обвинуваченого та меті застосування.

Питання про розгляд цивільних позовів, стягнення судових витрат та про речові докази вирішено правильно.

Будь яких інших обставин, що можуть бути підставою для скасування чи зміни обвинувального вироку в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Враховуючи вищевказане у своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 03 березня 2021 року, щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України без зміни.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: