ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/1497/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1931/21
Категорія: п.12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , 1988 року народження, на 60 діб, до 24 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що:

-прокурором під час розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу не було наведено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про неможливість застосування інших більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання;

-під час судового розгляду попереднім складом суду було допитано ряд свідків, жоден із яких не підтвердив причетність ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та заперечували наявність будь-якого тиску чи впливу на них з боку обвинуваченого. Про тиск також не повідомляв жоден із експертів;

-більшістю досліджених в суді письмових доказів, які заявила сторона обвинувачення, а також окремими письмовими доказами, поданими стороною захисту, які теж досліджено в суді, прямо не підтверджено умисел ОСОБА_8 на вчинення інкримінованого правопорушення;

-обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою вже більше 3 років. Вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою суперечить принципам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, адже час, протягом якого останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведене;

- ОСОБА_8 не має намірів переховуватись від слідства та суду, про що свідчить його неодноразове зауваження під час досудового розслідування про бажання співпрацювати зі слідством, участь у слідчому експерименті, а також надання останнім на протязі усього слідства стабільних показань;

-в період розшуку, в жовтні 2017 року, ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні. Крім того, стороною обвинувачення не було надано обґрунтованих даних, що ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про підозру;

-у батьків загиблого ОСОБА_9 відсутні претензії матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 ;

- повідомлень про підозру у скоєнні іншого кримінального правопорушення ОСОБА_8 на цей час не вручено.

- ОСОБА_8 має місце постійного проживання, за яким зарекомендував себе позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, алкогольними напоями не зловживає, має можливість працевлаштування, що підтверджується гарантійним листом директора ТОВ «Віват сервіс», міцні соціальні зв`язки, має на утриманні матір пенсіонерку, яка є «Ветераном праці» та потребує постійного догляду і допомоги у побуті. Зауважив, що з огляду на особу ОСОБА_8 , рис його характеру та соціальної поведінки є бажання окремих осіб взяти його під особисту поруку.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який останньому може бути призначено покарання, як до 15 років позбавлення волі, так і довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_8 були направлені на позбавлення життя іншої людини за попередньою змовою групою осіб, шляхом нанесення множинних ударів кулаками рук та ногами по особливо важливим життєвим органами ОСОБА_9 , на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи скарги захисника про те, що жоден із допитаних свідків не підтвердив причетність ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а більшістю досліджених судом письмових доказів прямо не підтверджується умисел ОСОБА_8 на скоєння інкримінованого злочину, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

З вищевказаних підстав колегія суддів не бере до уваги доводи захисника про відсутність претензій з боку батьків загиблого ОСОБА_9 .

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, похилого віку матері, яка потребує його допомоги, можливості працевлаштування, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: