Єдиний унікальний номер 938/117/21
Судове провадження № 1-кс/938/30/21
УХВАЛА
про розгляд клопотання про арешт майна

24 лютого 2021 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Верховинського районного віділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання вказаного слідчого, яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 , про арешт майна (вантажного автомобіля) у кримінальному провадженні №0000017 від 19.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
22.02.2021 року слідчий СВ Верховинського райвідділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_1 , але на час вчинення кримінального правопорушення перебував в фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2021 року близько 13:10 год. працівниками поліції під час здійснення профілактичних заходів в смт. Верховина, присілок Віпче, Верховинського району, Івано-Франківської області, було зупинено вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 з лісодеревиною, на торцевих зрізах якої було виявлено відсутність будь - яких бирок чи маркувальних позначень, які б свідчили про законний відпуск вказаної деревини.

Цього ж дня, тобто 19.02.2021 року вказаний автомобіль з навантаженою лісопродукцією вилучено.

У ході розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, відповідно до інформації про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.02.2016 року із номером шасі НОМЕР_2 , є власністю ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_1 , але на час вчинення кримінального правопорушення перебував в фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , що підтверджується наданим ним поясненням.

У зв`язку із тим, що вищевказаний вилучений вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ під час кримінального провадження, а тому є необхідність у подальшому його зберіганні на території Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, що в селищі Верховина, вул. Незалежності 4а, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Слідчий у судове засідання з`явився та просив задоволити дане клопотання, накласти арешт на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування .
Прокурор та третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт, - ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.16,17 ).

У судове засідання з`явилася третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт, - ОСОБА_4 , який зазначив, що його батько ОСОБА_6 повідомлений про розгляд даного клопотання, однак з`явитися до суду не може, оскільки перебуває у м.Тернополі. Вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 фактично належить йому, хоча юридично його власником є батько. Пояснив, що 19.02.2021 року на прохання ОСОБА_7 перевозив своїм вищевказаним автомобілем, тобто виконував функції перевізника. ОСОБА_7 запевнив його, що у нього є необхідні документи на ліс.

Слідчий суддя, перевіривши відповідність вказаного клопотання вимогам ст. 171 КПК України, приходить до такого висновку.

Зокрема, встановлено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у клопотанні, вилучене 19.02.2021 року(а.с.5-7).

Із вказаним клопотанням слідчий звернувся до суду 22.02.2021 року, тобто в наступний робочий день після вилучення майна, оскільки 20.02.2021 та 21.02.2021 року вихіднідні дні, в результаті чого дотримано вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, згідно з якою клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якого його було вилучено.
Отже, клопотання про арешт майна подане у строки, передбачені кримінально-процесуальним законом.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження ( ч.1 ст. 170 КПК України). Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, якими характеризується речовий доказ (ч.3 ст.170 КПК України).
19.02.2021 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, та розпочато досудове розслідування (а.с.3).
Автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_6 (а.с.13), а фактично користується ним ОСОБА_8 (а.с. 10,11,13).

Також 19.02.2021 року вилучений автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000017 від 19.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (а.с.8).
Отже, слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказаний автомобіль є речовим доказом і може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, якими характеризується речовий доказ.
Окрім цього, слідчим доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК України. Зокрема, майно має ознаки речового доказу, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, вказаний автомобіль важливо зберегти у стані, в якому він знаходяться на час вилучення, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий судя враховує, що накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 для кримінального провадження має вагоме значення як речового доказу.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що згідно з ч. 4 ст.173 КПК України - у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).
Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.
Ст. 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його відчуження.

З наведених слідчим обставин вбачається наявність підстав для часткового задоволення клопотання. Щодо вибору заборон, обмеження розпоряджатися, користуватись, відчужувати майно, то перелік заборон визначається ухвалою слідчого судді (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).
Так, слідчий суддя прийшов до висновку у наявності підстав для часткового задоволення клопотання. Зокрема, з врахуванням фактичних обставин справи, встановлених при розгляді даного клопотання, є необхідність у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно, що полягає у забороні відчужувати його.
Також слідчий суддя вважає, що немає підстав для зберігання транспортного засобу на території відділення поліції, оскільки доцільно передати на відповідальне зберігання із забороною відчужувати та розпоряджатися без обмеження права користування цим майном особі, у якої його було вилучено, тобто ОСОБА_4 .

Таке обмеження права власності в даному випадку буде розумним і співмірним із завданням кримінального провадження.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст.167,170-173, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 , який є власністю ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_1 , але на час вчинення кримінального правопорушення перебувавув фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 з метою їх збереження як речового доказу.
Позбавити права на відчуження, розпорядження зазначених транспортних засобів особам, які наділені правами на вище вказані дії, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Передати вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» реєстраційний № НОМЕР_1 зеленого кольору, із номером шасі НОМЕР_2 на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , як особі, у якої її було вилучено, із забороною відчужувати та розпоряджатися без обмеження права користування цим майном.
Виконання ухвали слідчого судді покласти на слідчого СВ Верховинського районного відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 .
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1