Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000006 від 01 січня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, непрацюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави на підставі ст.124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 30 981 грн. 52 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 , маючи дозвіл на зброю № НОМЕР_1 , виданий 21 березня 2017 року Сарненським ВП ГУНП в Рівненській області, тобто, на право зберігання та носіння мисливської рушниці моделі «ИЖ 58 МА», калібр - 12, заводський номер НОМЕР_2 , 01 січня 2020 року, приблизно о 10 год. 50 хв., спільно зі своїми знайомими єгерями Сарненської мисливської дільниці колективного підприємства «Мисливець» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибув на територію вказаного підприємства, що неподалік с. Чемерне Сарненського району Рівненської області, для участі у відстрілі собак.
Цього ж дня, 01 січня 2020 року, приблизно об 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи перебувати в лісовому масиві, а саме в єгерському обході №2 Сарненської мисливської дільниці КП «Мисливець», яке розміщене у виділі 16 кварталу 80 урочища «Діново» Сарненського лісництва ДП «Сарненське лісове господарство», що неподалік с. Чемерне Сарненського району, не маючи умислу на заподіяння смерті людині, діючи з необережності, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоч повинен був і міг їх передбачити, порушив вимоги п. п. 3.1, 3.10 Правил поводження зі зброєю, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011 та не впевнившись у тому, що в напрямку пострілу не має людей, здійснив один постріл з належної йому мисливської рушниці моделі «ИЖ 58 МА», калібр - 12, заводський номер НОМЕР_2 , спорядженою мисливськими патронами 12 калібру з картеччю, в напрямку місця, де в той момент знаходився ОСОБА_8 , якого він не бачив.
В результаті здійснення пострілу, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 вогнепальне поранення, внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настанням смерті потерпілого.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального закону і порушенням вимог процесуального закону.
Вважає, що судом першої інстанції вимоги ст. 2 КК України, положення ст.ст. 91, 284, 373 КПК України належним чином враховано не було.
ОСОБА_6 не заперечує той факт, що саме із належної йому рушниці «ИЖ-58МА», серійний номер НОМЕР_2 , 12-го калібру відбувся постріл в напрямку ОСОБА_8 , внаслідок якого він загинув. Поряд з цим, на думку обвинуваченого, обставини, за яких відбувся постріл судом першої інстанції встановлені неправильно.
Вважає, що висновок суду щодо наявності його вини у порушенні правил полювання та здійсненні пострілу, внаслідок якого ОСОБА_8 було спричинено вогнепальне поранення, від якого він помер є передчасним і необґрунтованим, таким, що не грунтується на матеріалах справи.
Також обвинувачений вважає незаконним вирок в частині призначеного йому покарання.
Звертає увагу, що цивільний позов у даній справі не заявлявся, а про наявність претензій майнового характеру потерпіла ОСОБА_10 озвучила під час судових дебатів. До цього будь-яких претензій майнового характеру потерпіла до нього не мала.
Вказує, що після ухвалення вироку ним було передано потерпілій грошові кошти у сумі 51000 грн., що підтверджується власноруч написаною потерпілою розпискою, відповідно до якої остання не має до нього претензій майнового чи немайнового характеру.
На думку обвинуваченого, судом не взято до уваги досудову доповідь Сарненського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Рівненській області, відповідно до якої його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, не враховано його вік і стан здоров`я, ту обставину, що до кримінальної відповідальності його раніше не притягували, та він не має негативних характеристик за місцем проживання.
Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили змінити вирок суду, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи висловлену в судовому засіданні апеляційної інстанції позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав себе винним у інкримінованому йому злочині і просив не позбавляти його волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що відповідно, підтримано і захисником, колегія суддів не перевіряє висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 119 КК України.

Що стосується доводів сторони захисту при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку щодо можливості і необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на визнання вини обвинуваченим у вчиненому, висловлення жалю з приводу наслідків подій, що мали місце 01 січня 2020 року, у виді смерті ОСОБА_8 , відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відшкодування шкоди потерпілій, що підтверджується долученою до апеляційної скарги розпискою останньої про отримання від ОСОБА_6 51 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_8 , з висловленням про відсутність будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру та не наполяганням на реальному позбавленні волі обвинуваченого, а також вік обвинуваченого (1949 р.н.) та стан здоров`я (обвинувачений ствердив, що переніс двічі інфаркт), то вони заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, зі змісту якої випливає, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу в обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується як особа, на яку скарг до адміністративної комісії міськвиконкому не надходило, участі в громадському житті міста не приймає, тобто посередньо характеризується, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілої, яка у судових дебатах погодилась із позицією прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому суворої міри покарання, з огляду на те, що обвинувачений не намагався відшкодувати завдану потерпілій стороні шкоду. Крім цього, не залишилось без оцінки суду і досудова доповідь Сарненського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки останнього для суспільства також визначено як низький, через що орган пробації, приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, а також визначений рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Врахувавши дані обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення мінімального покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбаченого санкцією частини статті за інкримінований останньому злочин.
Проте апеляційним судом встановлено, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, висловив щирий жаль з приводу цього, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином, що підтверджується долученою до апеляційної скарги розпискою, на яку звертає увагу сторона захисту, про що зазначено вище, зобов`язався в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки, що вказує на формування в нього позитивних установок.
Колегія суддів зважує, що неумисними діями обвинуваченого спричинено смерть людини, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Проте закон України про кримінальну відповідальність не містить застереження щодо неможливості прийняття рішення про звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення злочину, який спричинив загибель людини.
З урахуванням наведеного, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної і моральної шкоди потерпілій, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілої на час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, яка відповідно до розписки будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру не має та не наполягає на реальному позбавленні волі обвинуваченого, враховуючи особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, пенсіонер (1949 р.н.), є членом Сарненської районної організації Ветеранів України і характеризується виключно позитивно, зокрема, і за місцем проживання, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, який є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням до обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Крім того, стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_6 є контроль за поведінкою обвинуваченого протягом визначеного терміну, а також можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
За наведеного, враховуючи положення ст.ст. 408, 409 КПК України вирок суду підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3