ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1921/21 (1-кс/636/415/21) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/941/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000221 від 04.05.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 /, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000221 від 04.05.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Згідно оскаржуваної ухвали застосовано стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 02 липня 2021 року, включно, з утриманням його в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Визначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 68100,00грн. при внесенні якої ОСОБА_8 з під варти звільнити. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки, у разі внесення застави у кримінальному провадженні: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ні прокурор в судовому засіданні, ні слідчий у своєму клопотанні, погодженому прокурором, не навели наявність ризиків для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що її підзахисний за пред`явленим обвинуваченням вину не визнає, оскільки не вчиняв дії, у яких підозрюється, він не має наміру переховуватися від органі досудового розслідування та суду. Також зазначає, що ОСОБА_8 є сиротою з дитинства, має постійне місце проживання, не офіційно працює, має стійкі соціальні зв`язки. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Посилається на те, що ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування не переховується від слідства, з`являється за викликами до слідчого та прокурора, не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду і в подальшому. Він має намір офіційно працевлаштуватися і ніяким чином не збирається впливати на потерпілу чи свідків.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000221 від 04.05.2021 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст. 186 КК України.
04.05.2021 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_8 затримано у порядку ст.208 КПК України.
05.05.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно.
06.05.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, саме:

- враховуючи, тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, тому знаходячись на свободі він може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності.
- крім того, існує ризик того, що ОСОБА_8 може продовжити кримінальні правопорушення, а саме і надалі вчиняти аналогічні злочини, в тому числі і злочини проти життя і здоров`я особи, також враховуючи ту обставину, що підозрюваний вже був судимий, тому на шлях виправлення та перевиховування не став та знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.
Слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 слідчий суддя суду першої інстанції врахував відомості про особу підозрюваного, який не одружений, офіційно не працевлаштований, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у місті реєстрації та фактичного проживання. Також слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законодавством віднесено до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого законом передбачено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в силу тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винним. Слідчий суддя зазначив, що ці дії, як і сам ОСОБА_8 як особа, представляють підвищену суспільну небезпеку, оскільки останній неодноразово судимий та має непогашену та незняту судимість за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, тому наявний ризик, того, що ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення.
Крім того, слідчий суддя вважав необхідним визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 68100,00грн, розмір якої є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у:

-протоколах огляду місця події від 05.05.2021 року (а.с. 12-14, 29-30);
-протоколах допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 21-24, 25-28, 31- 32);
-протоколі допиту потерпілої ОСОБА_13 (а.с.16-20);
-протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (а.с.42-43);
-протоколі впізнання особи за фотознімками, протоколі впізнання речей за фотознімками.
Враховуючи такий обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; продовжити кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він раніше неодноразово судимий, а саме:
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13.09.2013 року за ч.2 ст. 185 КК України, кримінальне провадження припинено за ст. 47 КК України;
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 27.11.2013 року за ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.08.2014 року за ч.2 ст. 125 КК України, кримінальне провадження припинено за ст. 46 КК України;
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 20.10.2014 року за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення вол;
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 31.10.2016 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 25.09.2017 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 06.01.2021 року з Холодногірської виправної колонії №18 за відбуттям строку покарання.
Крім того, ОСОБА_8 не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу.
Усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, а також враховуючи, що ОСОБА_8 неодноразово судимий та має непогашену та незняту судимість за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, є ймовірність того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також може продовжити кримінальне правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_8 , а саме вчинення корисливого злочину проти власності, а також враховуючи, що сам ОСОБА_8 як особа, представляє підвищену суспільну небезпеку, оскільки він неодноразово судимий та має непогашену та не зняту судимість за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення, а також життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, оскільки доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу не визнання ОСОБА_8 вини, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Доводи в апеляційній скарзі щодо того, що ОСОБА_8 є сиротою з дитинства, має постійне місце проживання, не офіційно працює - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та його сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді