Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/92/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2021 року, якою стосовно,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, учня першого курсу «Кропивницького професійного ліцею сфери послуг і торгівлі» за спеціальністю продавець, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2019 року за ч.1 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки з випробуванням на 2 роки, обвинуваченого в двох інших кримінальних провадженнях за ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 36 днів, а саме з 13 години 30 хвилин, 19 лютого 2021 року по 13 годину 30 хвилин, 26 березня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2021 року, частково задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , по кримінальному провадженню 0000014 про застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 .

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що злочин, в якому особі пред`явлено повідомлення про підозру є: закінченим, умисним, корисливим, повторним, тяжким, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Об`єктом посягання є: майно та здоров`я потерпілого. Взято до уваги дані що характеризують особу підозрюваного, який незважаючи на неповнолітній вік неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, підозрюється у злочині в період випробування. Перший злочин вчинив у 14-тирічному віці. Судимий за тотожні майнові злочини. Є обвинуваченим ще у двох різних обвинувальних актах. Систематичність такої поведінки свідчить про втрату ним сталих соціальних зв`язків, відсутності бажання стати на шлях виправлення та займатись суспільно-корисною працею.
Також, слідчим суддею враховано, що подані матеріали підтверджують існування ризиків передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто дають достатні підстави вважати, що у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Домашній арешт не здатен забезпечити контроль дотримання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
За висновком слідчого судді прокурором довіведено, що неповнолітній ОСОБА_9 після обставин, в яких він підозрюється, вчинив умисні дії спрямовані на приховування злочину, залишив місце події, на власний розсуд розпорядився майном потерпілого, тобто свідомо активно перешкоджав встановленню істини по справі, що істотно підвищує ризик невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відстоювання неповнолітнім підозрюваним власної правової позиції, є вагомою підставою для перешкоджання у встановленні чи перекручуванні ним визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину. Попередні судимості є ризиком вчинення неповнолітнім підозрюваним нових злочинів, що негативно позначиться на розумних строках та затягне ухвалення остаточного рішення. Неповнолітній ОСОБА_9 не дотримується правил поведінки в суспільстві, у нічний час неповнолітній опинився в місті Кропивницькому, хоча проживає в селі Первозванівка Кропивницького району, тобто здатен продовжити вчиняти нові злочини чи переховуватись від слідства. Перебування у стані алкогольного сп`яніння є ризиком неявки до суду та оголошення у розшук. Зухвалість та жорстокість інкримінованих дій проти потерпілого, залишення потерпілого у небезпечному стані у зимовий час без взуття є ознакою відсутності сталих соціальних стандартів поведінки в суспільстві. Тяжкість покарання, що загрожує неповнолітньому ОСОБА_9 у разі визнання його винним у вчиненні злочину до 6 років позбавлення волі, є вагомою передумовою для початку його переховування від слідства чи суду. Прогули за місцем навчання, відсутність позитивної динаміки у виховних заходах, неспроможність матері та навчального заходу впливати на підозрюваного виключають застосування менш суворих видів запобіжних заходів. Місце проживання та місце проведення досудового розслідування не співпадають, що стане приводом неявки до суду. Перебування на волі можливого співвиконавця та обізнаність про місце проживання потерпілого є приводом для незаконного впливу на учасників провадження, приховування та знищення доказів. Сукупність перерахованих обставин свідчить про винятковість обставин, тому запропонований слідчим вид запобіжного заходу, попередить можливість вчинення підозрюваним нових злочинів та повністю забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги мотивує тим, що на думку сторони захисту висновки слідчого судді є не відповідними дійсним обставинам справи, взяті судом до уваги однобічно, формально, тому з такими висновками погодитись не можливо.

Так, обґрунтування оскаржуваної ухвали виключно «негативними» характеристиками неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 не відповідає вимогам законодавства та в мотивувальній частині не містить достатніх обґрунтувань щодо того, чому до підозрюваного ОСОБА_9 не може бути застосований інший, не пов`язаний з триманням під вартою, запобіжний захід.

Стороною захисту в ході розгляду клопотання зазначалось, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_9 зможе виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки він має постійне та зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання, має мати ОСОБА_8 , яка потребує його допомоги та підтримки внаслідок незадовільного стану здоров`я, ОСОБА_11 завжди з`являвся за першим викликом до слідчого та до суду в інших кримінальних провадженнях, жодного разу не ухилявся від явки та не переховувався від слідчого чи суду.

Зазначені обставини слідчий суддя не врахував та залишив їх поза увагою. Доводи, які в оскаржуваній ухвалі наведені на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не відповідають дійсним обставинам. Той факт, що ОСОБА_9 вчинив умисні дії та залишив місце пригоди, не може бути визнаним як факт відсутності каяття та активного сприяння слідству.

В ході допиту ОСОБА_9 зазначив, що умисел на заволодіння майном потерпілого виник не в нього, а в його старшого знайомого. Саме той знайомий збив з ніг потерпілого та спочатку наносив йому удари, після чого запропонував неповнолітньому продовжити дії. При цьому, ОСОБА_9 вказав, що він не відбирав у потерпілого ніяке майно, однак в подальшому його знайомий, який був з ним, надав йому телефон та ланцюжок.

Стосовно вказівки на те, що слідчий суддя вбачає в діях ОСОБА_9 зухвалість та жорстокість його дій, що виразились у відібранні у потерпілого взуття та залишення на вулиці як ознаку відсутності сталих соціальних стандартів поведінки в суспільстві. Як зазначав ОСОБА_9 , він не знімав взуття із потерпілого та навіть не бачив як та хто знімав кросівки із потерпілого.

До теперішнього часу триває розслідування, інший співучасник вчинення інкримінованого неповнолітньому ОСОБА_9 злочину не встановлений, сам потерпілий не може вказати хто саме та що саме робив під час вчинення злочину відносно нього, тому вказані слідчим у клопотанні та зазначені в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею обставини є неперевіреними, а висновок слідчого судді про відсутність сталих соціальних стандартів поведінки в суспільстві у неповнолітнього ОСОБА_9 є припущенням.

Висновок слідчого судді про можливу неявку підозрюваного до суду через те, що його місце проживання та місце проведення досудового розслідування не співпадають, не відповідають вимогам закону та дійсності, оскільки на даний час досудове розслідування кримінального провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_9 здійснює слідчий районного управління поліції (РУП) ГУНП в Кіровоградській області, до юрисдикції якого відноситься в тому числі і Кропивницький район. Крім того, кожна особа в нашій державі має право на свободу вільного вибору місця проживання та пересування, тому факт того, що місце розслідування не співпадає з місцем розслідування чи розгляду справи відносно конкретної особи не може бути підставою для обрання такій особі запобіжного заходу, в тому числі, найбільш суворого та виключного як тримання під вартою.

Відповідно, неповнолітній ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, завжди допомагає та підтримує свою матір. Крім того, неповнолітній ОСОБА_9 не приховує обставин події, яка мала місце в ніч з 01 на 02 січня 2021 року та під час допиту в якості підозрюваного повідомив відомі йому деталі. Вказані обставини свідчать про те, що неповнолітній ОСОБА_9 жодним чином не намагався та не намагається перешкоджати здійсненню кримінального провадження та активно сприяє розслідуванню.

Висновок слідчого судді про перебування на волі можливого співвиконавця як можливість для ОСОБА_9 впливати на учасників провадження та знищення, приховування доказів, взагалі є незрозумілим та не підтверджується жодними доказами. Неповнолітній ОСОБА_9 від дня повідомленої йому підозри, що мало місце 27 січня 2021 року, до дня розгляду клопотання про запобіжний захід, що мало місце 19.02.2021 року, не здійснив жодної дії, спрямованої на вплив на учасників або на приховування чи знищення речових доказів. Крім того, ще 04.01.2021 року у ОСОБА_9 в ході огляду місця події були вилучені речі, які слідчий вважає речовими доказами в даному провадженні.

Тому такий висновок слідчого судді є незрозумілим та не свідчить про наявність ризику, який би вказував на необхідність тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_9 .

Відповідно, наведені обставини підтверджують помилковість зробленого слідчим суддею загального висновку про те, що сукупність перерахованих в ухвалі) обставин свідчить про винятковість обставин.

В даному випадку виняткових обставин для тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_9 не було та немає.

ОСОБА_9 є підлітком 16 років, він проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_8 , яка на даний час страждає тяжкими хронічними захворюваннями ніг, в зв`язку з чим їй важко рухатись. Допомога та підтримка сина для неї є дуже важливою та необхідною.

Отже, з цього вбачається, що в даному випадку відсутні будь-які ризики для застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_9 такого виключного для неповнолітніх, запобіжного заходу, як тримання під вартою, як і немає необхідної для цього умови про неможливість запобігання можливим ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу до ОСОБА_9 .

Враховуючи всі вищевикладені обставини, як то наявність суперечностей між дійсними обставинами та твердженнями слідчого судді, вік неповнолітнього підозрюваного, відсутність підстав стверджувати про наміри та можливість неповнолітнього підозрюваного переховуватись від слідства та суду та перешкоджати будь-яким чином провадженню, наявність належної процесуальної поведінки неповнолітнього підозрюваного, наявність постійного зареєстрованого місця проживання, міцних соціальних зв`язків, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості, у слідчого судді були всі підстави для застосування відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 менш суворого запобіжного заходу.

Крім цього, застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою окрім вищенаведеного, суперечить і іншим нормам національного та міжнародного права. Норми ст. 8-9 КПК України визначають принцип законності та верховенства права, які забезпечуються застосуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 КПК України). Такими є ряд рішень ЄСПЛ, зокрема, рішення ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі» від 19 грудня 2006 року, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, у справі «Алєксандр Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року, в справі «Бойченко проти Молдови» від 11 липня 2006 року, в справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, в справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року, в справі «Подвезько проти України» від 12.02.2015 року.

В даних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на недопустимість порушень при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголосив, що без обґрунтування іншими підставами тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для цього.

Виходячи з наведеного захисник вважає, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 є не справедливим, не відповідним, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, законного представника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження №0000014, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Під час досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що близько 00 години 30 хвилин 02 січня 2021 року неповнолітній ОСОБА_9 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, перебували біля будівлі магазину «Файномаркет №157», за адресою: м.Кропивницький, вул.Верхня Пермська, 67 А, де побачили раніше їм не знайомого ОСОБА_12 , з яким вони почали вживати алкогольні напої та спілкуватись. Через деякий час, потерпілий ОСОБА_12 повідомив неповнолітньому ОСОБА_9 та невстановленій досудовим слідством особі про те, що він вже буде йти до себе додому, та попрощавшись з вказаними особами потерпілий ОСОБА_12 пішов по провулку Огородньому у м.Кропивницькй в напрямку вул. Свердлова.

Розуміючи те, що у потерпілого ОСОБА_12 є майно яке складає матеріальну цінність, у неповнолітнього ОСОБА_9 , разом з невстановленою досудовим слідством особою, виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, після чого вони почали йти за потерпілим ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, відповідно до раніше розподілених ролей, неповнолітній ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, наздогнав потерпілого ОСОБА_12 котрий в той час спускався зі сходів пішохідного мосту що розташований по вул.Свердлова у м.Кропивницький, та здійснив поштовх кулаком руки в спину, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_12 впав на землю обличчям.

В подальшому, неповнолітній ОСОБА_9 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, продовжили спільно наносити удари ногами по голові, обличчю та тулубу потерпілого ОСОБА_12 , внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо лівого та правого ока з крововиливами в білкові оболонки, по лівій боковій поверхні тулуба на рівні 6,8,9 ребер, завитку лівої вушної раковини; саден на лобі справа, біля зовнішнього кута правої брови, вилицевій ділянці зліва, правому колінному суглобі; крововиливі в слизову верхньої та нижньої губи, які відповідно до висновку судової медичної експертизи №7 від 05.01.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, відповідно до раніше розподілених ролей, неповнолітній ОСОБА_9 , діючи відкрито, повторно та цілеспрямовано, дістав з зовнішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_12 належний йому мобільний телефон марки Motorola XT1676 (Моto G5) 2/16 Gb Sapphire Blue імеі1: НОМЕР_1 , імеі1: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №89-ТВ ,від 12.01.2021 року складає 2131 гривні 33 копійки, пристрій системи електричного нагріву тютюну ІQOS 2.4Р, синього кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №194-ТВ від 13.01.2021 року складає 616 гривень 33 копійки, чоловічий гаманець зі шкіри чорного кольору, вартість якого зі слів потерпілого ОСОБА_12 складає 300 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі близько 80 гривень та банківська картка AT КБ «ПриватБанк» належна потерпілому.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_9 , продовжуючи діяти з єдиним умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривка, зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_12 ланцюжок зі срібла 925 проби, вагою 23,36 грами, довжиною 60 см., вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №39/21-27 від 21.01.2021 року складає 747 гривень 52 копійки, та після цього зняв з потерпілого ОСОБА_12 пару кросівок спортивних, з маркуванням «Adidas» вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №40/21-27 від 18.01.2021 року складає 999 гривень 20 копійок.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_9 спільно з невстановленою досудовим слідством особою, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4874 гривні 38 копійок.

26.01.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2021 року задоволено частково та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 36 днів, тобто до 26 березня 2021 року.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 такого запобіжного заходу, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколах: огляду місця події, допиту свідків та потерпілого, пред`явлення осіб та речей для впізнання, огляду предметів.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, у даному випадку відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу в матеріалах справи відсутні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, зважаючи на те, що стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права неповнолітнього ОСОБА_9 на свободу.
Доводи сторони захисту щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду не характеризуючи дані підозрюваного та документи долучені до клопотання.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 та інші обставини, передбачені ст.ст. 178, 492 КПК України.
Посилання захисника на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження слідчого судді, у відповідності до вимог КПК України та не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційні доводи захисника про те, що ухвала слідчого судді не містить посилання на ст. 492 КПК України є слушними, проте, з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення убачається, що слідчим суддею належним чином враховано вимоги глави 38 КПК України, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до неповнолітнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання сторони захисту на незаконність ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 36 днів - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4