УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо легалізації (відмивання) злочинних доходів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №320 191 001 100 000 06 від 22.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо легалізації (відмивання) злочинних доходів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №320 191 001 100 000 06 від 22.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України, про арешт майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації, а саме: грошових коштів в сумі 4 479 287,57 гривень, розміщені на рахунку ОСОБА_4 (РНКППФО НОМЕР_1 ) - № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (МФО 380582, ); грошові кошти в сумі 3 720 994, 56 гривень, розміщені на рахунку ОСОБА_5 (РНОКППФО НОМЕР_3 ) - № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (МФО 380582, ).

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №320 191 001 100 000 06 від 22.01.2019 стосовно колишнього керівника Департаменту фінансового моніторингу ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи з 2012 по 2016 роки на посаді начальника Департаменту фінансового моніторингу Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» (, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Чорновола, 25), діючи умисно, не подала у встановлений законодавством строк спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади із спеціальним статусом з питань фінансового моніторингу інформацію про фінансові операції, стосовно яких було достатньо підстав підозрювати, що вони можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом на загальну суму 13 500 000, 00 доларів США (еквівалент 117 355 500, 00 гривень на час здійснення фінансових операцій), чим заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209-1 КК України.

Невстановлені слідством особи, діючи з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, в особливо великому розмірі з 2013 по 2014 роки розміщували грошові кошти, які не мали законного джерела походження, на депозитних рахунках, відкритих у ПАТ «ВБР».

Зокрема, ОСОБА_5 , будучи необізнаним у законності джерела походження грошових коштів, які отримав безоплатно, діючи без очевидного економічного сенсу або очевидної законної мети, 05.08.2013 уклав з ПАТ «ВБР» депозитний договір №ZIDBD.4509.009, і на його виконання відкрив на своє ім`я депозитний рахунок № 2635.5.028179650 та у той же день вніс грошові кошти готівкою в іноземній валюті на велику суму в розмірі 1 300 000, доларів США (еквівалентно 10 390 900, 00 гривень на час здійснення фінансових операції), з при значенням платежу «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди №ZIDBD.4509.009 від 05.08.2013» за процентною ставкою 4 % річних, чим здійснив фінансову операцію, яка мала ознаки фінансової операції, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу.

Надалі, ОСОБА_5 , будучи необізнаним у законності джерела походження грошових коштів, які отримав безоплатно, діючи без очевидного економічного сенсу або очевидної законної мети, 24.02.2014 уклав з ПАТ «ВБР» депозитний договір №ZIDN2.4509.012 і на його виконання відкрив на своє ім`я депозитний рахунок №2635.5.028179650 та у то же день вніс грошові кошти готівкою в іноземній валюті на велику суму в розмірі 5 000 000, доларів США (еквівалентно 44 690 000, 00 гривень на час здійснення фінансової операції), з призначенням платежу «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди № ZIDN2.4509.012 від 24.02.2014» за процентною ставкою 0,1 % річних, чим здійснив фінансову операцію, яка мала ознаки фінансової операції, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи необізнаним у законності джерела походження грошових коштів, які отримав попередньо безоплатно, діючи без очевидного економічного сенсу або очевидної законної мети, 09.01.2013 уклав з ПАТ «ВБР» депозитний договір №ZIDN2.12699.011, і на його виконання відкрив на своє ім`я депозитний рахунок №12635.2.02818707 та у той же день вніс грошові кошти в іноземній валюті готівкою на велику суму в розмірі 850 000, 00 доларів США (еквівалентно 6 794 050, 00 гривень на час здійснення фінансової операції) з призначенням платежу «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди № ZIDN2.12699.011 від 09.01.2013» з процентною ставкою у розмірі 0,1 % річних, чим здійснив фінансову операцію, яка мала ознаки фінансової операції, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу.

Надалі, ОСОБА_4 , будучи необізнаним у законності джерела походження грошових коштів, переданих йому попередньо безоплатно, діючи без очевидного економічного сенсу або очевидної економічної мети, 09.12.2013 уклав в місті Києві депозитний договір №ZIDBD.12699.018 з ПАТ «ВБР» і на його виконання відкрив в ПАТ «ВБР» на своє ім`я депозитний рахунок №2635.6.028225451 та у той же день вніс грошові кошти в іноземній валюті готівкою на велику суму в розмірі 1 350 000, 00 доларів США (еквівалентно 10 790 550 гривень на час здійснення фінансової операції) з призначенням платежу «Прийняття коштів на депозитний рахунок згідно угоди №ZIDBD.12699.018 від 09.12.2013», чим здійснив фінансову операцію, яка мала ознаки фінансової операції, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти без очевидного економічного сенсу або очевидної законної мети, 24.02.2014 уклав у місті Києві депозитний договір №ZIDN2.12699.022 та у то же день на його виконання відкрив у ПАТ «ВБР» депозитний рахунок №2635.5.028239103 і вніс грошові кошти в іноземній валюті готівкою на велику суму в розмірі 5 000 000, 00 доларів США (еквівалентно 44 690 000, 00 гривень на час здійснення фінансової операції) з призначенням платежу «Прийняття коштів на депозитн6ий рахунок згідно угоди № ZIDN2.12699.022 від 24.02.20140» з процентною ставкою за вкладом 0,1 % річних, чим здійснив фінансову операцію, яка мала ознаки фінансової операції, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу.

Проте, ОСОБА_6 ,, перебуваючи на час здійснення вказаних фінансових операцій на посаді начальника Департаменту фінансового моніторингу ПАТ «ВБР», достовірно знаючи, що вказані фінансові операції підлягають внутрішньому фінансовому моніторингу, умисно не подала у встановлений законодавством строк спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади із спеціальним статусом з питань фінансового моніторингу інформацію про фінансові операції, стосовно яких було достатньо підстав підозрювати, що вони можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, на загальну суму 13 500 000 доларів США (еквівалентно 117 355 500 гривень на час здійснення фінансової операції), чим заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209-1 КК України.

22.01.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.209-1 КК України, а матеріали досудового розслідування 22.01.2019 виділені на підставі ч.3 ст. 217 КПК України в окреме провадження № 320 191 001 100 000 06.

Прокурор в своєму клопотанні зазначає, що грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках, відкритих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у ПАТ «ВБР» на загальну суму 13 500 000 доларів США не мали законного джерела походження та за злочинним задумом невстановлених слідством осіб повинні були набути статусу легалізованих після здійснення банком фінансових операцій, проведених з порушеннями порядку, встановленого законодавством про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму готівкою, тобто були об`єктом кримінально-протиправних дій.

Надалі вказані грошові кошти були перераховані на рахунки, відкриті ОСОБА_5 за №2305 та ОСОБА_4 за № НОМЕР_2 в АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» за сумою конвертованою з іноземної валюти (долари США) в гривню за офіційним курсом НБУ під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВБР».

Постановою слідчого від 23.01.2019 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.

З метою забезпечення спеціальної конфіскації ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2019 було накладено арешт на грошові кошти в сумі 120 107 202, 6 гривень, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритому ОСОБА_4 в АТ «МІБ» та на грошові кошти в сумі 119 071 825, 92 гривень, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_4 , відкритому ОСОБА_5 в АТ «МІБ».

Згідно клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що протягом 2019 року на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий ОСОБА_4 в АТ «МІБ» перераховано додатково 4 479 287,57 гривень в якості часткового перерахування коштів (2,5 %) згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», затвердженого Рішенням №489 від 07.04.2016 (VII черга), а на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий ОСОБА_5 в АТ «МІБ» перераховано додатково 3 720 994, 56 гривень в якості часткового перерахування коштів (2,5 %) згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», затвердженого Рішенням №489 від 07.04.2016 (VII черга), що підтверджується листом АТ «МІД» №3024/ІІ від 18.11.2019.

Зазначені грошові кошти, як зазначає прокурор, є частиною кредиторської заборгованості перед ОСОБА_5 та ОСОБА_4 згідно реєстру кредиторів ПАТ «ВБР», оскільки донараховані додатково як виплата заборгованості по депозиту з внесеної останніми на депозитні рахунки ПАТ «ВБР» готівки на загальну суму 13 500 000, 00 доларів США (еквівалентно на час здійснення фінансових операцій 117 355 500,00 гривень) у період 2013-2014 р.р. Враховуючи зазначене, орган досудового розслідування вважає, що це ті саме кошти, що знаходилися у ПАТ «ВБР» на депозитних рахунках третіх осіб, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та які були отримані останніми безоплатно і вони, обіймаючи на той час одночасно посади у ПАТ «ВБР», могли та повинні були знати, що здійснені ними фінансові операції з грошовими коштами готівкою містять ознаки фінансових операцій, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, у зв`язку з чим підлягали внутрішньому фінансовому моніторингу, тобто підпадають під ознаки, зазначені у п.3 ч.1 ст.96-2 КК України.

Постановою слідчого від 25.11.2019 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.

Враховуючи, що майно, зазначене в клопотанні, визнано речовим доказом та підпадає під ознаки, зазначені у п.3 ч.1 ст.96-2 КК України, прокурор просить накласти арешт на нього з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Особа-володілець майна про розгляд клопотання не повідомлялась, оскільки майно тимчасово не вилучалось, а тому суд вважає за можливе, у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України, провести розгляд клопотання у її відсутність.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №320 191 001 100 000 06 від 22.01.2019 стосовно колишнього керівника Департаменту фінансового моніторингу ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України, в рамках якого прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб з метою забезпечення спеціальної конфіскації, враховуючи те, що орган досудового розслідування вважає, що воно підпадає під ознаки, зазначені у п.3 ч.1 ст.96-2 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкову вартість і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В клопотанні зазначено, що грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні та підпадають під ознаки, зазначені у п.3 ч.1 ст.96-2 КК України, тому прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Частина п`ята зазначеної статті передбачає, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Між тим, матеріали клопотання не містять достатніх належних доказів, що майно, яке є предметом розгляду по даному кримінальному провадженні відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (абзац другий частини четвертої статті 170 КК України), а також відсутні достатні докази щодо відсутності підстав, зазначених в абзаці третьому частини четвертої та частини п`ятої статті 96-2 КК України, у зв`язку з чим арешт на зазначені грошові кошти з метою забезпечення застосування спеціальної конфіскації не може бути накладений.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, враховуючий навіть можливість застосування спеціальної конфіскації як такої за злочини за ст. 209-1 КК України, на що посилався прокурор.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження та накладення арешту на грошові кошти, співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження з наданих матеріалів клопотання не вбачається, в зв`язку з чим слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо легалізації (відмивання) злочинних доходів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №320 191 001 100 000 06 від 22.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209-1 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1