ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/644/21 Справа № 204/255/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №0001288 за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 15 березня 2021 року, з альтернативою раніше визначеної судом застави у розмірі 4 998 540 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого у разі визнання його винуватим, передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на учасників кримінального провадження, зокрема свідків та експертів з метою зміни їх показів на свою користь, а також є підстави вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Таким чином, суд прийшов до висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання, або обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України, а також зменшити розмір застави з урахуванням вимоги п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо розміру застави від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Свої вимоги адвокати обґрунтовують тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки судом не наведено жодного доказу того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 після майже шестимісячного строку, у зв`язку зі зміною підозри з особливо тяжкого злочину на тяжкий, буде недостатньо для запобігання відповідним ризикам та не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні матір похилого віку ОСОБА_11 , 1955 року народження, має на утриманні батька похилого віку ОСОБА_12 , 1950 року народження, який має статус інваліда 2-ї групи, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , 2008 року народження, ОСОБА_14 2019 року народження, має на утриманні дружину ОСОБА_15 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем та засновником і директором Благодійного фонду, має хвороби серця і потребує нагляду лікаря кардіолога з дотриманням раціонального режиму праці і відпочинку, уникнення нервових перенапружень, спеціалізованої дієти.
Що стосується визначеного судом розміру застави, то захисники зазначають, що визначений судом розмір застави 2 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 4 998 540 - є в 7,34 разів більше ніж передбачено п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України, і жодних обґрунтованих підстав для збільшення розміру застави не наведено.
Крім того, адвокати зазначають, що розгляд клопотання відбувалось з порушенням правил підсудності, оскільки відповідно до змісту обвинувального акту, кримінальне правопорушення відбулося на території Синельниківського району Дніпропетровської області, що є суттєвим порушенням вимог ч. 1 ст. 32 КПК України.
Разом з тим, про розгляд зазначеного клопотання з призначенням справи до судового розгляду відповідно до ст.ст. 135-137 КПК України не були належним чином повідомлені захисники ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , з яким у ОСОБА_7 укладений договір і які приймали участь у досудовому розслідуванні і відомості про яких зазначені у обвинувальному акті, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист. Судом, в порушення вимог ст. 324 КПК України, було долучено до участі у справі, проти бажання обвинуваченого ОСОБА_7 в якості захисника - адвоката з безоплатної правової допомоги ОСОБА_16 .
А також ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, не було у визначений законом строк вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою разом з додатками, що також порушило його право на захист.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.
Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені.
Крім того, адвокат зазначає, що прокурором не було вручено клопотання про продовження строків тримання під вартою в передбачений законом термін.
Судом першої інстанції захисники не були повідомлені належним чином, не було надіслано будь-якого електронного повідомлення та повістки про виклик до суду не надавалися, а також не взято до уваги думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який наполягав на участі його захисника у судовому засіданні, однак судом призначено іншого захисника, чим було порушено право на захист обвинуваченого.
Разом з тим, судом не враховано те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Синельникове, має неповнолітніх дітей та дружину, а тому може знаходитись під домашнім арештом.
Крім того, судом порушені вимоги ст. 32 КПК України, оскільки справу повинен розглядати Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, оскільки ОСОБА_7 є мешканцем міста Синельникове Дніпропетровської області та процесуальні дії досудового слідства були проведені у Синельниківському районі Дніпропетровської області.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисники підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001288 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 307 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 16.01.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на учасників кримінального провадження, зокрема свідків та експертів з метою зміни їх показів на свою користь, а також обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про те, що недоведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання апеляційних скарг захисників про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є фізичною особою-підприємцем та засновником і директором Благодійного фонду, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Твердження захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має хвороби серця і потребує нагляду лікаря кардіолога з дотриманням раціонального режиму праці і відпочинку, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того матеріали провадження не містять відомостей щодо неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я.
Щодо стосується доводів захисників про порушення порядку розгляду клопотання, то вони висновків суду щодо необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою спростувати не можуть та, підстав для скасування ухвали не дають, тобто не є такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване оскаржуване судове рішення.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4