Справа № 367/5743/20
Провадження №1-кп/367/289/2021
УХВАЛА
Іменем України
05 квітня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001874 від 26.07.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявили суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання своїх захисників.
Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту.
Заслухавши клопотання захисників, думки обвинуваченого, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Судом встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.02.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 25.04.2021 року.
Статтею 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Крім того, суд звертає увагу на те, що посилання захисників у своєму клопотанні на обставини для зміни запобіжного заходу, а саме: ОСОБА_6 проживає разом із своєю сім`єю дружиною та двома малолітніми дітьми; до моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дбав про свою сім`ю; малолітній син ОСОБА_6 має проблеми медичного характеру; мати обвинуваченого хворіє та є пенсіонеркою, не можуть самостійно слугувати підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки дані обставини існували й на момент обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу як тримання під вартою та були враховані слідчим суддею, а в подальшому й судом під час вже судового розгляду даного кримінального провадження.
Також, суд, вивчивши клопотання сторони захисту, дійшов висновку, що дане клопотання фактично зводиться до незгоди захисників з рішеннями суду, а саме ухвалами суду, якими було продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .. При цьому, стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та раніше не були оцінені судом при розгляді питань щодо продовження строку дії запобіжного заходу.
Так, вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Щодо наявності обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою та не дають суду підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема на домашній арешт в нічний час, суд звертає увагу, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, який він, згідно обвинувального акту, вчинив під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання у разі доведеності його вини або вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, під час розгляду судом клопотань щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховувалась й думка потерпілого, який підтримував позицію прокурора, отже ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України на час розгляду даного клопотання існує, оскільки свідки ще не були допитані в суді, для забезпечення дотримання загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься й безпосередність дослідження показань, речей і документів.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.
Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час як досудового слідства так і судового розгляду кримінального провадження.
Також, суд звертає увагу на те, що посилання захисників в своєму клопотанні щодо відсутності обґрунтованого обвинуваченого фактично зводиться до порушення питання щодо визнання доказів, зібраних органом досудового слідства, недопустимими та не належними, що не може бути розглянуто судом під час розгляду клопотання про зміну, скасування або обрання запобіжних заходів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час обвинуваченому ОСОБА_6 є недоцільним змінювати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт у нічний час, оскільки після обрання та продовження запобіжного заходу не з`явилось нових суттєвих обставин щодо обставин кримінального провадження чи особи обвинуваченого, враховуючи те, що станом на даний час обставини не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу стороною захисту не надано, ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.
Сукупність викладеного свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу, та менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 193-203, 331 КПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисників про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - залишити без задоволення.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 08 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1