Справа №949/286/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження в залі суду міста Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 17 лютого 201 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селець, Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої, працюючого виконробом ТОВ "Верхолаз 2020", одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1024 га., з цільовим призначенням "Для ведення особистого селянського господарства", що розташована на території с. Лютинськ, якою він користується та зобов`язаний забезпечити використання земельної ділянки за призначенням. У подальшому ним виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства та присвоєно кадастровий номер :01:001:0020.

Пунктом "а" частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, на власників земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання ними земельних ділянок, наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, розташованої за межами населених пунктів, провадиться районною державною адміністрацією, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимого статті 186-1 Земельного кодексу України.

Разом з тим, нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_3 діючи умисно та проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, площею 0,1024 га., із кадастровим номером :01:001:0020, що в с. Лютинськ, Дубровицького району Рівненської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, вирішив без зміни її цільового призначення та переведення в землі водного фонду облаштувати на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойму для власних потреб.

Не ініціюючи питання зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0020 та не маючи в наявності готового та затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_3 в жовтні 2019 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, за допомогою активного використання сільськогосподарської техніки для виїмки (зняття) ґрунтового покриву, незаконно облаштував на вказаній ділянці штучну водойму (ставок), розміром 11х12х2 м.

Внаслідок самовільного облаштування ОСОБА_3 штучної водойми (ставка), без зміни цільового призначення земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, виділеній для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :01:001:0020, частина земельної ділянки, безпідставно була виведена з земель сільськогосподарського обороту.

ОСОБА_3 використовує вищезазначену земельну ділянку, з відхиленням від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, чим порушує вимоги пункту "і" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в безгосподарському використанні земель, що спричинило виведення земельної ділянки з сільськогосподарського обороту, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 254 Кримінального кодексу України (в редакції чинній до 28 грудня 2019 року).

Відповідно до частини 2 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, не здійснювалось.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена в присутності її захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

За результатами дослідження змісту відповідної заяви та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначена заява обвинуваченого є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.

Відповідно до частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На підтвердження вини обвинуваченого, суд приймає до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового процесу, і не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

При цьому суд враховує і те, що Законом України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав чинності з 01 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема відповідно до частин 1, 2 статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Зі змісту статті 4 Кримінального кодексу України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення в жовтні 2019 року.

Статтею 254 Кримінального кодексу України, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбачене покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Статтею 254 Кримінального кодексу України, в редакції, яка діє на день розгляду справи, діяння, які інкримінуються обвинуваченому, передбачені в частині першій даної статті, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Статтею 5 Кримінального кодексу України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані правильно, а саме за статтею 254 Кримінального кодексу України, в редакції, яка діяла на час вчинення інкримінованих протиправних дій, як як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.

Частиною 1 статті 50 Кримінального кодексу України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Як передбачає частина 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення статті 65 Кримінального кодексу України та пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 цього Кодексу, за ступенем тяжкості кваліфікувалось як злочин невеликої тяжкості та відповідно до Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, злочин, передбачений статтею 254 Кримінального кодексу України, віднесений до кримінальних проступків.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , є характеристика, довідки КНП "Дубровицька центральна районна лікарня" та вимога УІАП ГУНП в Рівненській області.

До обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за статтею 254 Кримінального кодексу України (чинною на 28 грудня 2019 року), суд згідно вимог статті 65 Кримінального кодексу України враховує, що останній вчинив кримінальний проступок, визнав себе винним, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, однак матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням у розмірі 1386,80 грн. є на сьогодні невідшкодованою, а тому беручи до уваги всі вказані обставини в сукупності, приходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті 254 Кримінального кодексу України, яка була чинною станом на 28 грудня 2019 року, що в даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та можливого запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

На думку суду таке покарання буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, а також його меті.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід в межах кримінального провадження обвинуваченій не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 84-86, 94, 95, 370, 371, 373-376, 381-382 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 Кримінального кодексу України (чинна до 28 грудня 2019 року) та призначити йому покарання - п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його отримання.

У відповідності до частини 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1