Провадження №1-в/447/217/21
Справа №447/2082/21
У Х В А Л А

27.07.2021 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області в складі

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення

за участю :

прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_3

представника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» (далі по тексту - МВК № 50) - ОСОБА_5

в с т а н о в и в

29.06.2021 на адресу Миколаївського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення , відповідно до ст.81 КК України.

У судовому засіданні представник МВК № 50 заяву засудженого просив задовольнити.

У судовому засіданні прокурор відносно задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 заперечив, зокрема вважає таке подання передчасним.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 подання про умовно-дострокове звільнення підтримав, просив таке задоволити.

Суд, перевіривши матеріали подання та особової справи, заслухавши засудженого, представника установи, думку прокурора, вважає, що дана заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_3 раніше судимий 27.01.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин; 22.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07.2016, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, 28.12.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2ст.185,ч.2ст.15ч.2ст.185КК України, з урахуванням ч.1ст.70КК України, ч. ч. 1, 5 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з кримінально-процесуальним законодавством умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов, передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети передбаченоїст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_3 прибув у МВК № 50 08.10.2020. За час відбування покарання отримав два заохочення - 07.04.2021 та 09.07.2021. На момент розгляду справи невідбута частина покарання складає 1 рік 11 місяців 22 дні.

Суд вважає, що сам факт того, що засуджений відбув більшу частину строку покарання, не свідчить, що він довів своє виправлення, оскільки суд бере до уваги поведінку засудженого упродовж всього терміну відбування покарання.

Суд зазначає , що засуджений ОСОБА_3 з часу прибуття до МВК № 50 офіційно не працевлаштований, лише приймає участь у суспільно - корисній праці щодо покращення комунально -побутових умов для засуджених відділення та роботах по благоустрою, що є його обов`язком відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, та не може бути безумовним свідченням виправлення особи.

Зваживши на усі вищезазначені обставини, враховуючи особу засудженого, суд не вважає доведеним факт виправлення і перевиховання ОСОБА_3 та не вважає, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому не знаходить підстав для його умовно - дострокового звільнення.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, ст. 537 КПК України, суд , -

постановив:

відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути протягом семи днів з дня її оголошення

до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення

Суддя ОСОБА_1