Провадження № 1-кп/734/170/21 Справа № 734/1774/21
В И Р О К

іменем України

23 червня 2021 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000085, відомості про яке внесені 29 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, тимчасово безробітного, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 09 червня 2019 року призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 червня 2019 року ОСОБА_3 вважається таким, що прибув із військового комісаріату для проходження строкової військової служби, із 09 червня 2019 року зарахований до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, а з 10 червня 2019 року зарахований на котлове забезпечення військової частини і призначений на посаду курсанта навчальної роти. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1-2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити строкову військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, став на шлях злочинної діяльності приблизно о 18.45 годині 03 серпня 2019 року без поважних на те причин та відповідного дозволу командування самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , у якій проходив стаціонарне лікування. Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 40 від 24 лютого 2020 року солдата строкової військової служби ОСОБА_3 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який 03 серпня 2019 року самовільно залишив військову частину, на підставі підпункту 9 пункту 2 наказу Міністерства Оборони України від 26 червня 2014 року № 333 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» із 24 лютого 2020 року виключено зі списків особового складу частини та направлено облікові документи для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 був незаконно відсутній на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 03 серпня 2019 року до 24 лютого 2020 року включно.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

08 червня 2021 року між заступником керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 10200.00 гривень. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 08 червня 2021 року про визнання винуватості між прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 08 червня 2021 року, укладеної між прокурором Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 4 ст. 407 КК України у виді штрафу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання. Призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні цивільний позов не пред`явлений, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 08 червня 2021 року про визнання винуватості, укладену між заступником керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід, що застосований щодо ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2021 року, у виді особистого зобов`язання, залишити до набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя