Справа № 471/234/21
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2021 року смт.Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,.
захисника ОСОБА_5
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000010 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження №0000010 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому мотивоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставинами, що підтверджують наявність вищевказаних ризиків прокурор зазначив те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Знаючи, яка міра покарання може бути до нього застосована за вчинений злочин, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. 22.10.2019 ОСОБА_7 звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за вчинення корисливих злочинів. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 не припинив свою злочинну діяльність, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжуватиме і в подальшому вчиняти корисливі злочини. ОСОБА_7 офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, тому це свідчить про те, що обвинувачений може в подальшому продовжувати свою злочинну діяльність. ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину із застосуванням ножа, що свідчить про те, що в подальшому ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

За наявності зазначених ризиків, застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого спливає, в зв`язку з чим прокурор просив його продовжити на 60 днів.

Вказане клопотання в судовому засіданні підтримане прокурором ОСОБА_3 у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала. Вказувала, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора, що обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, або вчинить інше кримінальне правопорушення є припущенням прокурора та не доведені жодними доказами. При цьому обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає з цивільною дружиною без укладення шлюбу, з якою мають спільних дітей, батьком яких він хоча і не зазначений, однак все одно діти перебувають на його утриманні. За таких обставин захисник вважала недоцільним застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, а вважала достатнім застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із обов`язком носити електронний засіб контролю, що убезпечить від всіх можливих ризиків у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, вказав, що має належні соціальні зв`язки, у с. Новоолександрівка Братського району проживає його мати, яка погодилась щоб він у неї проживав, також має цивільну дружину, з якою спільно виховують чотирьох дітей та яка тимчасово проживає у м. Львів, має можливість працевлаштування. Так як він не вчиняв інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, в нього відсутні підстави впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд зробив наступний висновок.

Вирішуючи зазначене клопотання, слід виходити із загальних засад кримінального процесу, серед яких диспозитивність, змагальність і рівність сторін в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, і положень, які регламентують взагалі можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в даному випадку запобіжних заходів і конкретний вибір того заходу, який в повній мірі зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 05.02.2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін якого було продовжено судом та спливає 06.06.2021 року. До цієї дати розгляд кримінального провадження не завершено, відтак судом має бути вирішене питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні клопотання суд враховує відомості про особу обвинуваченого:

ОСОБА_7 , громадянин України, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області, не одружений, зі слів обвинуваченого проживає з жінкою без укладення шлюбу та разом виховують 4 дітей, не працюючий, з неповною середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

12.09.2005 року Центральним районним судом м. Миколаїв за ч.2 ст.187, ст.69 КК України, до 4-х років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 19.07.2006 року постановою Братського районного суду Миколаївської області іспитовий строк замінено на 4 роки позбавлення волі. 17.07.2010 року звільнений з виправної колонії № 72 Миколаївської області у зв`язку з відбуттям покарання;

01.02.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаїв за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі. 10.04.2015 року звільнений з Казанківської виправної колонії Миколаївської області у зв`язку з відбуттям покарання.

14.06.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаїв за ч.2 ст.186 КК України, до 4-х років позбавлення волі, 22.10.2019 звільнений з Снігурівської виправної колонії Миколаївської області у зв`язку з відбуттям покарання.

ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.3 ст.187 КК України, а саме: таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у сховищета нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого особою, яка раніше вчиняла розбій, поєднаного з проникненням у житло.

Санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Санкцією ч.3 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза будь-яким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування використовується для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного слід погодитись з висновком про наявність заявлених прокурором ризиків. Так, указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що у цій ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Судом не допитані потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні, отже не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Відтак, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження є реальним.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд оцінює даний ризик як реальний, та як такий, що продовжує існувати, оскільки ОСОБА_7 не має на даний час та не мав до затримання стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом. Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_4 можливості тимчасових заробітків без офіційного працевлаштування даних висновків суду не спростовують, оскільки такий дохід не можна вважати стабільним. Крім того, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі корисливі злочини та у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів з корисливих мотивів. Дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину із погрозою застосування насильства. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід суд вважає недостатнім.

Та обставина, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, хоча і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами для забезпечення подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомостей про неможливість утримання ОСОБА_4 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України), з огляду на необхідність попередження ризиків переховування обвинуваченого від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, незаконного впливу з його боку на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, або вчинення ним інших злочинів, враховуючи, що він обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони як інтересів суспільства, так і прав потерпілих осіб,є необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 днів, ізолювавши обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 331, 371-372 КПК України,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоолександрівка Братського району Миколаївської області, на шістдесят днів, тобто до 24 липня 2021 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 27.05.2021 року о 08 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1