Справа № 369/7807/21
Провадження №1-кп/369/1611/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000045 від 20 квітня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

07 червня 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000045 від 20 квітня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, яке було призначено до судового розгляду.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18 червня 2021 року включно, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України без альтернативи внесення застави.

На даний час обвинувачений ОСОБА_6 утримується в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про необхідність застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без альтернативи внесення застави. В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, не працює, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки, тому вважає, що існують ризики того, що останній може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих й свідків з метою зміни ними показань.

При обговоренні клопотання прокурора, потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , доводи про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави заперечували та просили застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічний час доби.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора та просив застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в нічний час доби в період з 23:00 год. вечора до 06:00 год. ранку наступного дня, оскільки обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю та щиро покаявся, вчиняє всі дії по відшкодуванню завданих збитків, має постійне місце проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатрів та/або наркологів не перебуває, працює різноробочим на підробітках, хоч і не офіційно, на його утриманні знаходиться мати похилого віку, яка є пенсіонером та не має повноцінного доходу для нормального проживання, що в цілому свідчить про те, що ОСОБА_6 не має на меті ухилятися від суду. Також захисник вважав, що застосування домашнього арешту знизить ризик можливого інфікування обвинуваченого в умовах СІЗО.

При цьому, надав суду заяву від ОСОБА_8 матері обвинуваченого, копію паспорту, копію пенсійного посвідчення, копію свідоцтва про народження обвинуваченого, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію додаткової угоди до договору, копії довідок КНП, копії характеристик.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити, стверджував, що ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України немає. При цьому, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його попереднього місця проживання, а саме АДРЕСА_2 . Також пояснив суду, що він щиро розкаюється та шкодує про вчинене, ухилятися від суду наміру не має, шкоду, завдану потерпілим відшкодує.

За таких обставин, вислухавши доводи учасників судового процесу, ознайомившись з матеріалами судового провадження та долученим в судовому засіданні клопотанням прокурора, запереченням захисника та доданими до нього матеріалами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, суд за клопотанням учасників судового провадження має право, обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є тяжкими, є уродженцем м. Києва, українцем, громадянином України, має середню освіту, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, проходив військову службу, де також характеризувався позитивно, на обліку у лікарів психіатрів та/або наркологів не перебуває, працює різноробочим на підробітках, хоч і не офіційно, має за місцем проживання сім`ю, а саме матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та необхідність щодо її утримання, оскільки остання є особою пенсійного віку.

Поряд з цим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , в двохкімнатній квартирі, яка належить на праві власності його матері, яка в свою чергу надала дозвіл на проживання обвинуваченого ОСОБА_6 в ній, про що до суду надана відповідна заява від останньої та відповідно дає підстави суду вважати, що у обвинуваченого на час вирішення питання про застосування запобіжного заходу існують міцні стійкі соціальні зв`язки.

При цьому, суд зауважує, що в даному кримінальному провадженні здійснюється судовий розгляд, а саме допитано потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ризик впливу на потерпілих, заявлений прокурором в клопотанні наразі відсутній, а ризик впливу на свідків є мінімальним.

Більше того, прокурор в судовому засіданні підтвердив, що ризик впливу на потерпілих станом на сьогодні перестав існувати.

Судом враховано, що між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладено угоду про добровільне відшкодування шкоди від 17 червня 2021 року та в судовому засіданні долучено від останніх розписки про здійснення першого платежу на суму 2500 грн кожному з потерпілих, що свідчить про часткове добровільне відшкодування ним заподіяної шкоди. Більше того, потерпілі в судовому засіданні просили суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Суд зауважує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є тяжкими, при цьому ризик переховування від суду на який посилався прокурор не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.
Аналізуючи наведене вище, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також з урахуванням, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває в умовах несвободи майже 2 місяці, суд дійшов висновку, що зі спливом часу ризики, визначені ст.177 КПК України значно зменшились, отже існують підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт з забороною покидати фактичне місце проживання у певний період доби, з покладенням ряду обов`язків у відповідності до ст. 194 КПК України.
За таких підстав, суд вважає необхідним задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому, судом повною мірою враховано вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, в яких викладено принципи, яких дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Керуючись ст. 8, 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 201, 202, 205, 372, 376, 392, 395 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби на строк 2 (два) місяці, починаючи з 17 червня 2021 року.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 194 КПК України обов`язки, а саме:
- у період доби з 23 год. до 06 год. наступного дня не залишати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 ,

- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи.
У разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Направити копію ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до Бучанського РУП ГУНП у Київській області.
Визначити строк дії ухвали до 17 серпня 2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1