ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
цивільного відповідача ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро кримінальне провадження № 0000881 від 20.11.2016 року відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В`язівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянин України, освіта середня, одружений, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, працюючого автослюсарем ПП «Зігфрид-М», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2016 року близько 18 год. 50 хв., ОСОБА_11 керуючи технічно справним автобусом БАЗ А079.23 р/н НОМЕР_1 , по пр. Слобожанському на перехресті з вул. 8 Березня на світлофорі, який працював в режимі жовтого миготливого світла, біля нерегульованого пішохідного переходу, грубо порушуючи п.18.1. ПДР, відповідно до вимог якого « водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не обрав безпечної швидкості руху та не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_8 , що рухався по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автобуса БАЗ, який не зменшуючи швидкості руху не зупинився та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , в наслідок чого здійснив наїзд на останнього, в результаті даної події ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: черепно- мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, перелому величної кістки праворуч зі зміщенням уламків, переломів зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, перелом стінок основної пазухи з явищами гемо синусу лівої гайморової пазухи та правої половини основної пазухи, контузії правого ока тяжкого ступеню з підвивихом кришталика, відривом кореню райдужки від 6-ти до 12-ти годин, гемофтальму правого ока, скальповано-рваних ран обличчя: в лобній області праворуч з переходом вниз до внутрішнього кута правої надбрівної дуги, на верхній повіці правого ока від зовнішнього кута з переходом вгору до внутрішнього кута правої надбрівної дуги, на нижній повіці правого ока та від проекції правої гайморової пазухи з переходом на праву щоку, підшкірної гематоми, садна та забійної рани у правій тім`яній області, закритої тупої травми грудної клітини з масивним садном по передній поверхні в проекції 1-2-го ребер, забою обох легень, з явищами правостороннього гемотораксу та розвитком в посттравматичному періоді пневмонії, забою правої стопи, рваної рани правої стопи.
Виявлені тілесні ушкодження утворилися від механічної дії виступаючих частин рухомого транспортного засобу вагонного типу, з послідуючим падінням потерпілого на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_11 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав, суду пояснив, що 19.11.2016 року перевозив людей з боку м. Підгороднє до міста Дніпро, близько 18 год. 50 хв. керуючи технічно справним автобусом БАЗ А079.23 р/н НОМЕР_1 , рухаючись у другій смузі для руху зі швидкістю 55-60 км/г по пр. Слобожанському на перехресті з вул. 8 Березня, на світлофорі, який працював в режимі жовтого миготливого світла, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, розмітка якого була стерта, десь секунди за 2 до зіткнення побачив на середині правої смуги пішоходів, також бачив, як один чоловік тримав іншого за плече, і йому було не зрозуміло що вони будуть робити, чи далі підуть, чи зупиняться, але все одно зменшив швидкість без застосування екстреного гальмування, але пішохід ОСОБА_8 зненацька вискочив, у зв`язку з чим він намагаючись уникнути зіткнення спробував об`їхати його з лівого боку, однак уникнути зіткнення не вдалось та він зачепив ОСОБА_8 правим боковим дзеркалом, від чого останній впав на проїзній частині. ОСОБА_11 додав, що він вжив всіх заходів, аби уникнути зіткнення з ОСОБА_8 , але це виявилось не можливим, так як ОСОБА_8 не впевнився в безпечності та вискочив прямо під колеса його автомобіля, у зв`язку з чим і сталось ДТП. Також ОСОБА_11 додав, що видимість була необмежена та зауважень до схеми і протоколу в нього не було. Вказав, що на цьому маршруті працює давно і пам`ятає як 7-8 років назад наносилась розмітка на пішохідний перехід, яка з часом майже стерлась.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що він повертаючись з роботи потрапив у ДТП коли переходив проїзну частину по пішохідному переходу, але обставин, що сталися в той день не пам`ятає. Також додав, що зі слів його дружини обвинувачений допомагав коштами на лікування приблизно в розмірі 17 тисяч гривень, але хто саме давав грошові кошти йому не відомо. З обвинуваченим ніколи не зустрічався. ОСОБА_8 цивільний позов підтримав повністю та просив його задовольнити, на призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 пов`язаного з позбавленням волі не наполягав, в судових дебатах поклався на розсуд суду.
Представник цивільного відповідача ПП «Зігфрід-М» ОСОБА_10 , цивільний позов ОСОБА_8 не визнав в повному обсязі, пояснивши, що керівництво ПП «Зігфрід-М» надавало дружині потерпілого ОСОБА_13 матеріальну допомогу на лікування в сумі 17 060 грн., що підтверджується розписками, та просив відмовити у його задоволенні, так як потерпілий не може претендувати на відшкодування моральної шкоди, оскільки вийшов на проїзну частину у нетверезому стані, що призвело до ДТП.
У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_14 , який показав, що 19.11.2016 року, перебуваючи в автобусі БАЗ в якості пасажира, сидів на передньому сидінні з правого боку від водія і близько 18 год. 50 хв. заїхавши у м. Дніпро, рухались по пр. Слобожанському, побачив як по пішохідному переходу на перехресті з вул. 8-го Березня, йдуть два чоловіки, а водій автобуса побачивши цих чоловіків різко викрутив кермо вліво, однак уникнути зіткнення не зміг та зачепив першого пішохода правим переднім дзеркалом, від чого останній впав на проїзній частині, після чого водій автобуса зупинився.
У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_15 , яка вказала, що 19.11.2016 року, вона була пасажиром автобуса БАЗ синьо-білого кольору та сиділа за водієм, заїхавши у м. Дніпро, рухались по пр. Слобожанський, під`їжджаючи до перехрестя з вул. 8-го Березня, побачила, як на пішохідний перехід раптово вийшли два чоловіки і в цей момент водій різко викрутив кермо вліво та вона почули гучний звук від удару, після чого водій автобуса зупинився.
У судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_16 , який підтвердив свій висновок експертного дослідження та показав, що водій ОСОБА_11 при своєчасному зменшенні швидкості руху при наближенні до пішохідного переходу і застосуванні гальмування, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
На підтвердження вини ОСОБА_11 в судовому засіданні досліджено письмові докази.
Так відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.11.2016 року, схеми та фото-таблиці до нього, із яких убачається, що ДТП відбулася неподалік електроопори № 43 на перехресті пр. Слобожанського м. Дніпра та вул. 8-го Марта смт. Слобожанське на адміністративні території Дніпровського району Дніпропетровської області. На момент огляду, з 18.40 години до 19.20 години, за участю ОСОБА_11 і понятих установлено, що дорожнє покриття загальною шириною 13,8 метрів, сухе. При огляді зафіксовані: на проїзній частині в межах пішохідного переходу - слід речовини бурого кольору; на автобусі «БАЗ А079.23» р/н НОМЕР_1 - пошкодження у передній частині з правої сторони, відламане верхнє кріплення правого бокового дзеркала, на нижній частині якого є фрагменти тканини коричневого кольору і частини сентипонової підкладки.
З копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.05.2013 року, вбачається, що автобус «БАЗ А079.23» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, належить на праві власності ПП «Зігфрід-М».
Згідно з протоколом огляду транспортного засобу від 29.11.2016 року та фото-таблицею для нього, убачається, що на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ТОВ «Автоклуб» у присутності понятих оглянутий автобус «БАЗ А079.23» реєстраційний номер НОМЕР_1 синьо-білого кольору, яким 19.11.2016 року під час ДТП керував ОСОБА_11 . На момент огляду у передній частині праворуч на рівні 0,65 м від нижнього звіса наявна смуга стертості бруду у напрямку спереду-назад довжиною 1,37 м, котра закінчується на рівні покажчика правого бокового повторювача сигналу повороту, який відсутній, тобто відламане скло та немає лампочки. Також пошкоджено зовнішню частину підкрилка правого переднього колеса, верхнє кріплення правого бокового дзеркала. На нижньому кріпленні цього ж дзеркала знаходяться фрагменти синтетичної тканини коричневого кольору та синтепонової підкладки білого кольору.
Відповідно до висновку експерта № 4506е від 06-09 грудня 2016 року та схематичним зображенням пошкоджень до нього, убачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, перелому виличної кістки праворуч зі зміщенням уламків, переломів зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, переломів стінок основної пазухи з явищами гемосинусу лівої гайморової пазухи та правої половини основної пазухи, контузії правого ока тяжкого ступеню з підвивихом кришталика, відривом кореню райдужки від 6-ти до 12-ти годин, гемофтальму правого ока, скальповано-рваних ран обличчя в лобній області праворуч з переходом вниз до внутрішнього кута правої надбрівної дуги, на верхній повіці правого ока від зовнішнього кута з переходом вгору до внутрішнього кута правої надбрівної дуги, на нижній повіці правого ока та від проекції правої гайморової пазухи з переходом на праву щоку, підшкірної гематоми, садна та забійної рани у правій тім`яній області, закритої тупої травми грудної клітини з масивним садном по передній поверхні в проекції 1-2-го ребер, забою обох легень з явищами правостороннього гемотораксу та розвитком в посттравматичному періоді пневмонії, забою правої стопи, рваної рани правої стопи. За своїм характером ці тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя у момент заподіяння. Виявлені у ОСОБА_8 ушкодження виникли незадовго до первинного надання медичної допомоги, від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу вагонного типу, з послідуючим падінням потерпілого на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, тобто і за механізмом, вказаним слідчим у постанові.
Згідно з висновком експерта № 5/10.2-1118 від 12.12.2016 року та фото-таблицями до нього, на момент експертного огляду робоча гальмова система та рульове керування автобуса «БАЗ А079.23» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані, тому експертне дослідження питання є недоцільним.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 18.01.2017 року у присутності двох понятих, в ході якого ОСОБА_17 показав, що він з потерпілим рухався по пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автобуса, потерпілий йшов дещо попереду. В момент ДТП світлофор, що регулює рух в місці пішохідного переходу працював в режимі мигання жовтого кольору. Також ОСОБА_17 додав, що потерпілий рухався не швидко, середнім темпом прямолінійно. Далі ОСОБА_17 вказав місце наїзду на потерпілого, замірами було встановлено, що воно розташоване на пішохідному переході, на відстані 2,3 м. від дальнього краю пішохідного переходу та на відстані 6м. від правого краю проїзної частини автодороги. Тобто потерпілий з моменту виходу на проїзну частину подолав відстань 6 м. Після чого на дорожньому покритті було відміряно та відкладено відстань 6 м. та пішохід статист ОСОБА_18 тричі долав дану відстань з темпом, який вказав ОСОБА_17 , тобто з темпом руху відповідним темпу руху потерпілого. Пішохід статист подолав дану відстань за час Т1=5с, Т2=5,2 с., Т3=5,2с., для вимірювання даного часу використовувався секундомір «Агат». Також ОСОБА_19 вказав, що автобус здійснив наїзд на потерпілого правим боковим дзеркалом.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 від 18.01.2017 року у присутності двох понятих, в ході якого ОСОБА_20 показала, що автобус рухався в другій смузі для руху на відстані 1,3 м. від осі правого переднього колеса автобуса до розділової смуги та на відстані 1,2 м. від осі правого заднього колеса до розділової смуги. Потерпілий пішохід рухався з право на ліво по пішохідному переходу, а в цей час світлофор, який регулює рух по даному пішохідному переходу горів жовтим кольором, вказати як саме відносно ближньої та дальньої межі пішохідного переходу рухався потерпілий, ОСОБА_20 вказати не змогла. Далі вона вказала місце наїзду на пішохода, замірами було встановлено, що воно розташоване на відстані 6 м. від правого краю проїзної частини автодороги, тобто з моменту виходу на проїзну частину автодороги до моменту наїзду пішохід подолав відстань у 6 м.. Після чого на дорожньому покритті було відміряно та відкладено відстань 6 м. та пішохід статист ОСОБА_18 тричі долав дану відстань з темпом, який вказала ОСОБА_20 , тобто з відповідним темпом руху тому з яким рухався потерпілий. Пішохід статист подолав дану відстань за час Т1=5.2 с, Т2=5 с., Т3=5,2с. Під час вимірювання даного часу використовувався секундомір «Агат». ОСОБА_20 зазначила, що під час ДТП попереду та поруч не було інших транспортних засобів, що рухались в попутному напрямку з ним, та перед наїздом водій автобуса учасник ДТП змінив напрямок свого руху вліво.
В дослідженому протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 18.01.2017 року у присутності двох понятих, зафіксовано як ОСОБА_14 показав, що автобус рухався зі швидкістю 50 км/г на відстані 1,3 м. від осі правого переднього колеса до розділової смуги та на відстані 1,2 м. від осі заднього правого колеса до розділової смуги, що було встановлено замірами. Далі ОСОБА_14 вказав, що пішохід рухався по пішохідному переходу з право на ліво відносно напрямку руху автобуса. Замірами було встановлено місце наїзду на пішохода, воно знаходиться на відстані 2 м. від дальнього краю пішохідного переходу та на відстані 5,7 м. від правого краю проїзної частини автодороги, тобто потерпілий з моменту виходу на проїзну частину подолав відстань у 5,7 м.. Після чого було встановлено за допомогою статиста ОСОБА_18 час, який тричі подолав відстань 5,7 м. з темпом, який вказав ОСОБА_14 , тобто з темпом, з яким рухався потерпілий. Час за який пішохід-статист подолав дану відстань склав: Т1=5.2 с, Т2=5,4 с., Т3=5,2с. Василенко зазначив, що перед наїздом водій автобуса змінив напрямок руху вліво, наїзд відбувся правим боковим дзеркалом автобуса. Час руху пішохода статиста вимірювався секундоміром «Агат». Також ОСОБА_14 зазначив, що від час ДТП світлофор, що регулює рух на даному пішохідному переходу працював в режимі мерехтіння світла жовтого кольору та всі сидячі місця в автобусі були завантажені.
Відповідно до висновку експерта № 6/10.1-79 від 24.01.2017 року, у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України. Його дії при заданому механізмі події не відповідали цим вимогам, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.
Надані сторонами і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.
Європейський суд з прав людини у п.65 рішення по справі «Коробов проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_21 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Приймаючи таке рішення, суд дотримуючись критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Однією із засад кримінального провадження, закріпленою у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Законодавець, передбачивши у ч. 2 ст. 101 КПК право сторони захисту надати суду висновок експерта, тим самим передбачив і обов`язок суду його розглянути у сукупності з іншими доказами.

Суд наголошує, що у кримінальних провадженнях, які стосуються ДТП, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.

Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін за клопотанням захисника до матеріалів кримінального провадження долучено висновок експерта № 1387-18 від 22.12.2018 року , підготовлений за заявою захисника.

Суд, врахувавши принцип внутрішнього переконання та взаємозв`язок сукупності інших доказів у справі, не бере до уваги та не визнає доказом відсутності в діях водія ОСОБА_21 невідповідностей вимогам ПДР, оскільки у висновку експерт зазначив, що ОСОБА_21 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, 18.1, 19.1 (а) Правил дорожнього руху України, але із заданих адвокатом даних він не може встановити відповідність дій водія ПДД.

Згідно з матеріалами кримінального провадження суд, на підставі досліджених доказів встановив, що в діях потерпілого, як пішохода, в дорожній обстановці, що склалася, не вбачаються ознак порушення ПДР, оскільки він переходив дорогу по пішохідному переходу.

Навіть, якщо б протиправна поведінка пішохода і мала би місце, о ця обставина не звільняє водія від виконання вимог ПДР, ОСОБА_21 достеменно знав, що на місці де він здійснив наїзд на пішохода є пішохідний перехід, про це обвинувачений зазначив у своїх показаннях, а саме, що декілька років назад бачив, як наносилась розмітка, яка позначає пішохідний перехід, тому суд не приймає до уваги доводи захисника про недопустимість протоколу огляду місця події, в якому зазначено, що на перехресті встановлено знак 5.35.1, оскільки нанесення дорожньої розмітки само по собі свідчить про наявність на цьому місці пішохідного переходу.

Сторона захисту наполягала на проведені судом слідчого експерименту за участю обвинуваченого, суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки під час досудового слідства проведено три слідчих експерименти, на підставі яких встановлено фактичні обставини ДТП та проведено авто технічну експертизу. Дані, отримані під час трьох слідчих експериментів є достовірними та достатніми для прийняття рішення по суті.

Невиконання обвинуваченим п.18.1. ПДР, відповідно до вимог якого « водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.
ОСОБА_11 повинен нести кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставиною, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає часткове відшкодування шкоди потерпілому.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі та позбавленням права керування транспортними засобами. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_11 та попередженню нових злочинів.
Вирішуючи питання про належність відповідача, суд приймає до уваги приписи ст.ст. 61, 128 КПК України, ст.ст. 11, 509, 980, 999, 1166, 1172, 1194, 1195 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 6, 7, 9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 3, 6, 22, 24, 33, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Враховуючи вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд вважає, що визначений позовом відповідач не може бути належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки станом на час скоєння ДТП обвинувачений керував належним ПП «Зігфрід-М» автобусом «БАЗ А079.23», саме із цією юридичною особою він перебував у трудових відносинах, станом на час скоєння злочину виконував службове завдання роботодавця, цивільна відповідальність станом на час ДТП була застрахована, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АК/2239916 від 19.10.2016 року, укладеного між ПП «Зігфрід-М» та ПАТ «Київський страховий дім».
У зв`язку з чим, суд в стягненні матеріальної та моральної шкоди з ПП «Зігфрід-М» на користь потерпілого ОСОБА_8 - відмовляє.
Представником цивільного відповідача ПП «Зігфрід-М» заявлено зустрічний позов до потерпілого ОСОБА_12 про стягнення шкоди, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки судом не встановлено вини потерпілого у зазначеному ДТП.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 5/10.2-1118 від 12.12.2016 року у сумі 703 грн. 68 коп.; судової авто-технічної експертизи № 6/10.1-79 від 24.01.2017 року у сумі 703 грн. 68 коп.; судової авто-технічної експертизи № 6.10.1-79 від 24.01.2017 року у сумі 703 грн. 68 коп.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ПП «Зігфрід-М» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити, роз`яснити потерпілому право звернутись з позовом до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.
У задоволенні зустрічного позову ПП «Зігфрід-М» до ОСОБА_8 відмовити.
Арешт накладений на автомобіль БАЗ А079.23 р/н НОМЕР_1 ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016 року скасувати.
Речовий доказ автобус БАЗ А079.23 р/н НОМЕР_1 , який належить ПП «Зігфрід-М» повернути власнику за належністю.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2 111,04 грн.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1