Дата документу 30.09.2020 Справа № 335/9189/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/9189/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/759/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9

розглянула 30 вересня 2020 року у відкритому судовому в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

07.05.2017 року, приблизно о 00 годин 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Форд Мондео» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Соборного, рухаючись з боку вул. Південноукраїнської в напрямку регульованого світлофорним об`єктом перехрестя із проїзною частиною бул. Шевченко в м. Запоріжжі.
В цей же час, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по середній смузі проїзної частини пр. Соборного у зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямку. В салоні зазначеного автомобілю, серед інших, перебував пасажир ОСОБА_10 .
На регульованому світлофором перехресті проїзних частин пр. Соборного та бул. Шевченко водій ОСОБА_7 зупинив керований ним транспортний засіб, після чого, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також п. 16.6 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч» не переконався в безпеці своїх дій, дорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному для нього напрямку прямо, не надав, а відновив рух, виконуючи лівий поворот та перетин перехрестя в напрямку вул. Перемоги.
Водій ОСОБА_9 , в свою чергу, маючи об`єктивну спроможність виявити небезпечний маневр, виконуючого лівий поворот автомобілю «Форд» під керуванням водія ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу не застосував.
В результаті порушення вимог правил безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_7 допустив зіткнення правої бічної частини кузова керованого ним транспортного засобу із передньою частиною автомобілю під керуванням ОСОБА_9 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди:
- водій автомобілю «Деу» ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1279 від 19.05.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому верхнього полюса правого наколінника без зміщення кісткових фрагментів, рани в проекції перелому, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день; рани в області лоба, в лівій тім`яній області, в області правого плеча, в області лівої кисті, синців в області лівого плеча, в області лівої кисті, в проекції 6-ого ребра справа, набряку м`яких тканин та саден в області лоба, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;
- пасажир автомобілю «Деу» ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1334 від 01.06.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої дужки 5-ого грудного хребця без зміщення кісткових фрагментів, внутрішньо суглобових переломів суглобових відростків 6,7 грудних хребців в дугоотростчатих зчленуваннях, струсу спинного мозку на даному рівні кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день; обширної рани, що тривало не загоювалася в області дна рота з розтрощеними краями, з посіченими м`язами дна рота, з переходом ранової поверхні на корінь язика, зі скелетуванням (оголенням фрагменту кістки) нижньої щелепи, з пошкодженням лицьової артерії та вени, скальпованої рани лівого крила носа, що доходить до хряща і кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день; рани в області лоба, підщелепної області кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткотривалий розлад здоров`я; множинних забоїв та саден в області обличчя (більш точна локалізація не вказана) кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_7 , згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 9-395 від 12.07.2017 року, вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2683, 15 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертиз у загальному розмірі 5734, 46 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають обставинам, викладеним у висунутому йому обвинуваченні, та не знайшли свого відображення у вироку.

Вказує, що судом залишено поза увагою його показання, наданні безпосередньо в суді, щодо місця зупинки його транспортного засобу перед виконанням маневру, які узгоджуються з письмовими доказами, а саме протоколами огляду місця подій та схемами до них, слідчих експериментів та схемами до них, проведеними із свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_13 , а також його показання щодо руху автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються з показаннями всіх свідків та самого потерпілого.

При цьому, зазначає, що у вироку не вірно відображенні або взагалі не відображенні як його показання так і показання потерпілого ОСОБА_9 та допитаних свідків.

Крім того, вказує, що суд, оцінюючи висновок експерта № 9-395 від 12.07.2017 року у відповідності до ст. 94 КПК України, залишив поза увагою, що вихідні дані, які використовував експерт під час проведення експертизи, не підтверджуються доказами та обставинами встановленими під час судового розгляду.

Також вказує про неповноту судового розгляду у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотанні сторони захисту про призначення повторної судової інженерно-транспортної експертизи.

Вважає, що його вина недоведена.

Окрім цього, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року та наявність страхового полісу № АЕ/8732588 в AT «СГ «ТАС», не погоджується зі стягнутою сумою матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 .

Також вважає, що витрати на залучення експертів повинні бути розділенні між ним та потерпілим ОСОБА_9 , оскільки саме на підставі цих експертиз встановлювалися обставини дорожньо-транспортної пригоди

Стосовно призначеного покарання, зазначає, що суд мав би визначити йому більш м`яке покарання або принаймні не більш суворе ніж ОСОБА_14 - тобто без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 417 КПК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

Сторона захисту заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.
Прокурор не заперечував проти наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, та вказав про необхідність задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.
Потерпілий підтримав позицію прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стаття ст. 49 КК України регламентує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливами строків давності.

При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, інкриміновані дії обвинувачений вчинив 7 травня 2017 року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, які діяли до набрання законної сили 01.07.2020 року Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, яким внесені зміни до вказаної норми) особа звільнялася від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

За санкцією ч.1 ст. 286 КК України (на час скоєння кримінального правопорушення, з урахуванням вимог ст. 5 КК України) було передбачено основне покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Інкриміновані обвинуваченому дії, за які передбачена відповідальність за ч.1 ст. 286 КК України, на час апеляційного розгляду відповідно до ст. 12 КК України в редакції Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року віднесене до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, слід констатувати сплив строку притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, станом на 30 вересня 2020 року сплинув строк у три роки з дня вчинення кримінального правопорушення (7.05.2017р.) та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок відносно ОСОБА_7 не набрав законної сили, в матеріалах судової справи відсутні будь-які дані, що ОСОБА_7 перебував у розшуку у даному кримінальному провадженні, а тому обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, вирок суду скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Колегія суддів, попре самостійне звернення сторони захисту з відповідним клопотанням щодо звільнення від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 285 КПК України пересвідчилася у розумінні ОСОБА_7 суті обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, права на розгляд апеляційної скарги, поданої останнім, в якій обвинувачений ставить питання щодо його невинуватості.

ОСОБА_7 наполягав на першочерговому розгляді клопотання сторони захисту про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду, додатково зазначивши про добровільність такої позиції.

Положення ч.4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути заявлене клопотання.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, оскільки сторона захисту віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційною скаргою, а обвинувачений надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 49, 284, 404, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4