Справа № 461/6202/20
Провадження № 1-кс/461/5301/20
УХВАЛА
14.08.2020 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000036 від 07.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, -

в с т а н о в и в :

07 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить: скасувати арешт на вантажний автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 .
В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000364 від 07 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, за фактом забруднення земель відходами. На підставі постанови заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 від 30 червня 2020 року здійснення досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні доручено слідчому управлінню Головного управління Національної поліції у Львівській області. 25 травня 2020 року слідчим суддею Червоноградського міського суду Львівської області винесено ухвалу про накладення арешту на вищезазначені автомобілі та напівпричіпи. Зазначає, що відповідно до договорів позички від 01 березня 2020 року на законних підставах володіє вантажним автомобілем марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , а не д.н.з. НОМЕР_5 , як помилково вказано в ухвалі слідчого судді, власником якого є ОСОБА_4 , напівпричіпом, д.н.з. НОМЕР_3 , вантажним автомобілем марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , та напівпричіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 . Також в ухвалі слідчого судді помилково вказано причіпи, замість напівпричіпи. 02 березня 2020 року він передав в оренду вантажний автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , ТОВ «Арт Солюшн». Стверджує, що є володільцем арештованого майна, однак не є учасником вказаного кримінального провадження та не був присутній при накладенні арешту на майно. Арешт вказаного майна перешкоджає здійсненню нормальної господарської діяльності ним, як ФОП. На підставі ч.2 ст.782 ЦК України ним скеровано повідомлення ТОВ «Арт Салюшин» про розірвання договору оренди №0203 від 02.03.2020 року, з 28.07.2020 року в односторонньому порядку, оскільки ним не отримується дохід від передачі в оренду транспортних засобів вже більше трьох місяців.Додатково вказує, що з часу накладення арешту най майно пройшло більше двох місяців, відходи вже більше трьох місяців знаходяться в напівпричіпах, що призводить до їх руйнування. Вважає, що передача транспортних засобів йому, а не орендарю не призведе до втрати або будь-якого пошкодження майна, чи настання інших шкідливих наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Просить клопотання задовольнити.
В судове засіданні заявник ОСОБА_3 та власники арештованого майна не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду клопотання.

Прокурор у кримінальному провадженні розгляд справи просила здійснювати у її відсутність, не заперечувала проти часткового задоволення клопотання ОСОБА_3 та повернення майна на його відповідальне зберігання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності осіб, що не з`явились, з урахуванням наявних у слідчого судді матеріалів.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 від 07.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України.
В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2020 року накладено арешт на автомобіль марки «MAN» кабіна білого кольору, н.з. НОМЕР_5 власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з причіпом, н.з. НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; вантажний автомобіль марки «DAF», кабіна білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , з причіпом, н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
01 березня 2020 року між ОСОБА_4 (позичкодавець), ОСОБА_5 (позичкодавець) та ОСОБА_3 (користувач) укладено договори позички, за умовами яких заявнику ОСОБА_3 передано у безоплатне користування належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 .
02 березня 2020 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ «Арт Солюшн» укладено договір оренди №0203 про передачу в строкове платне користування вантажних автомобілів із спеціалізованим напівпричепами. За актами прийому передачі до договору оренди від 02 березня 2020 року ТзОВ «Арт Солюшн» передані автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 .
Як вбачається, зі змісту клопотання та долучених до нього матеріалів 28 липня 2020 року ОСОБА_7 скеровано ТзОВ «Арт Солюшн» повідомлення про розірвання договору оренди від 02 березня 2020 року у зв`язку із не внесенням орендної плати впродовж більше ніж три місяці.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення вказаного арешту було те, що автомобілі та напівпричепи, відповідали критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України щодо речового доказу та був залучені для проведення експертиз.

У відповідності до ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

При цьому, слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як стороною обвинувачення не представлено слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Отже, оскільки жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, слідчий суддя вважає, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.
При цьому суд враховує, що положеннями ст.100 КПК України передбачена можливість передання на відповідальне зберігання речових доказів власнику, тому вбачається можливим в подальшому застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, скасувати накладений на нього арешт в частині заборони користування даним майном та передати це майно його власнику на відповідальне зберігання.
Відповідно до норм Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженого Наказом від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям) (пункт 12).
Пунктом 19 Інструкції встановлено, що зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що обставини, які були враховані слідчим суддею при накладені арешту на майно, на даний час частково перестали існувати, а тому в подальшій забороні користуватися майном відпала потреба.
Однак, беручи до уваги, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000036 від 07.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, триває досудове розслідування, а транспортні засоби визнані речовими доказами, оскільки не виконані всі необхідні слідчі дії, для яких була необхідність накладення арешту на вилучене майно, тому питання щодо скасування арешту майна може бути вирішене слідчим при постановленні на досудовому слідстві постанови про закриття кримінального провадження або суддею під час судового слідства при ухваленні вироку по справі, суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню, в частині скасування заборони користування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 100, 170, 171, 173, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт в частині заборони користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №000036 від 07.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, а саме:
- автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
- напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
- напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Передати на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , наступні транспортні засоби:
- автомобіль марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
- напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
- напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1