Провадження № 1-кс/331/2107/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна та закриття кримінального провадження № 0003948, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1 та закриття кримінального провадження № 0003948, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 19.12.2016 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстровий № 3943), ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Приблизно у січні 2017 року їй стало відомо, що зазначена квартира перебуває під арештом на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Після звернення до Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області вона дізналась, що вищевказана квартира була арештована на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року по кримінальному провадженню №0003948, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
З початку досудового розслідування та моменту накладення арешту на квартиру минуло більше трьох років, проте досудове розслідування по вказаній справі ще не закінчене, попри наявність підстав для його закриття, а належна їй квартира продовжує перебувати під арештом.
Вважає, що на даний час будь-які, передбачені КПК України, підстави для арешту належної їй на праві власності квартири відсутні, а, отже, арешт майна підлягає скасуванню. Крім того, посилаючись на те, що на момент звернення до слідчого судді закінчились строки досудового розслідування, передбачені ч. 9 ст. 284 КПК України, вважає, що вищевказане кримінальне провадження повинно бути закрито.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання була повідомлена належним чином. Разом з тим, в прохальній частині, поданого нею клопотання, просила слідчого суддю розглянути вказане клопотання без її участі у зв`язку з пандемією коронавірусу на території України та запровадженням карантину.
Слідчий в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання була повідомлена належним чином. Разом з тим, згідно із супровідним листом № 12793/42/-/04-2020 від 10.12.2020 року, слідчий ОСОБА_6 , в провадженні якої перебуває кримінальне провадження в рамках якого розглядається клопотання, знаходиться на лікарняному.
Дослідивши клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження 0003948 від 17.11.2016 року, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим відділом Олександрівського відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0003948, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Так, 17.11.2016 р. до Олександрівського ВП звернувся із заявою ОСОБА_7 , який повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_8 , який при житті мав у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що сім`ї та близьких осіб у померлого ОСОБА_8 не було, то прямим спадкоємцем власності померлого є ОСОБА_7 . Через деякий час після смерті брата, заявник вирішив завітати до квартири, що розташована за вищевказаною адресою, де знайшов договір позики від 20.12.2014 р., завірений приватним нотаріусом ОСОБА_9 , у якому йдеться про те, що ОСОБА_8 взяв у позику грошові кошти у розмірі 25500,00 грн. у ОСОБА_10 В квартирі ним було знайдено іпотечний договір від 20.12.2014 року, завірений тим самим приватним нотаріусом, у якому вказано, що іпотечний договір забезпечує вимоги, що випливають з вищевказаного договору позики. Тобто, для забезпечення своєчасного виконання договору позики ОСОБА_8 передав в іпотеку ОСОБА_5 вищевказану квартиру. Згідно з державним реєстром речових прав на нерухоме майно від 03.11.2016 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .
13.01.2017 року ОСОБА_7 подав слідчому заяву про залучення його до провадження в якості потерпілого. З цього моменту, у відповідності до ст. 55 КПК України, ОСОБА_7 визнано потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.
Згідно з постановою слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області від 18 листопада 2016 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально противоправних дій, на підставі чого визнана речовим доказом.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами, серед іншого, є матеріальні об`єкти, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а також речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 року (№ 1-кс/331/3982/2016, ЄУН 331/8052/16-к) по кримінальному провадженню № 0003948, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2016 року, накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Частиною 3 статті 170 КПК України, передбачено, що у випадку накладення арешту з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З наданих матеріалів справи вбачається наявність достатніх підстав вважати, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження та не суперечить положенням абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України.
Доводи заявника на предмет того, що під арештом знаходиться нерухоме майно, яке фізично не може бути знищено, а зняття арешту не створить перешкоди потерпілому у реалізації його права, передбаченого ст. 388 ЦК України, слідчий суддя вважає недостатніми та необґрунтованими.
Так, у відповідності до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), має право витребувати це майно від набувача, зокрема, у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Тому, очевидним є те, що зняття арешту з квартири може позбавити потерпілого такого права, або може суттєвим чином ускладнити йому поновлення його порушеного права або інтересів.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 в частині скасування арешту майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не вбачається.
Слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу заявника на ч. 12 ст. 170 КПК України, яка забезпечує право осіб, які на законних підставах проживають у житловому приміщенні, використовувати таке приміщення.
Разом з тим, доводи заявника щодо наявності підстав для закриття слідчим суддею кримінального провадження з урахуванням ч. 9 ст. 284 КПК України, слідчий суддя розцінює як неспроможні з огляду на наступне.
Як вже було зазначено, відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року за номером №0003948.
Статтею 5 КПК України визначено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
На підставі цього, положення ч. 9 ст. 284 КПК України в редакції Закону № 2548-VІІІ від 18.09.2018 року, а також положення ч. 1 ст. 219 КПК в редакції Закону № 2147- VІІІ від 03.10.2017, яка закріплює строки досудового розслідування, не підлягають застосуванню до даного кримінального провадження, оскільки дані положення не мають зворотної сили через те, що відомості про кримінальне провадження, щодо якого заявлено клопотання про закриття, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до набрання чинності змін до Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про скасування арешту квартири та закриття кримінального провадження № 0003948, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України необхідно відмовити з огляду на його необґрунтованість.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 26, 170, 172, 174, 284 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту квартири та закриття кримінального провадження № 0003948, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1