ВИРОК
іменем України
03 лютого 2021 рокуСправа №451/917/19
Провадження № 1-кп/451/37/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000185 від 08.06.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новий Витків Радехівського району Львівської області, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, адвокатом нотаріусом та депутатом не є, з середньою освітою, 21.10.20219 року вироком Сокальського районного суду Львівської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України засуджений до трьох років позбавлення, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк терміном два роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

за участю прокурора, обвинуваченого

в с т а н о в и в:

За обвинувальним актом, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 8.06.2019 року, близько 01 год. 00 хв., перебуваючи в АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, підійшов до приміщення складу, що по вище вказаній адресі та належить потерпілому ОСОБА_5 , де крізь отвір під вхідними воротами приміщення, проник в середину складу звідки таємно вчинив крадіжку бувшої в користуванні бензопили, марки "Husvarna-124», вартістю 2500 гривень та три пляшки горілки марки "Ісевrg», ємкістю 0,5 літри, вартістю 86 гривень за пляшку. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2758 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони предявлені в обвинуваченні, та дав показання, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння проник у приміщення, звідки викрав бензопилу та три пляшки горілки, які побачив у ОСОБА_5 коли ходив до нього за тирсою. Бензопилку повернув, щиро розкаюється у вчиненому, не може пояснити чому так вчинив.

Поперпілий ОСОБА_5 подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що будь-яких претензій до обвинуваченого немає, просив справу розглядати у його відсутності (а.с.42).

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом зясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустими та належними.

Таким чином, на думку суду, винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено в повному обсязі.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правпорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинення кримінального правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття у вчиненому, визнання вини.

Згідно ст.67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні і такі судом не встановлені.

У відповідності до наведеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а щодо міри покарання, таку необхідно призначити в межах санкції статті обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 засуджений вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2019 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України, йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк терміном два роки (а.с.67-59).

Відповідно до п.12,13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами та на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371,373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

В силу ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 до ухвалення вироку Сокальського районного суду Львівської області від 21.10.2019 року, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточно ОСОБА_3 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорцушення і виконає покладені на нього обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази: бензопилка, марки "Husvarna-124» та три пляшки горілки, марки "Ісевrg», які передані на зберігання власнику ОСОБА_6 залишити у його користуванні.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Радехівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження - на їх вимогу.

ГоловуючийОСОБА_1