ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3372/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1767/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 12 квітня 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу 850 грн.;

2) 16 травня 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тяжкістю злочину, який інкримінується обвинуваченому, відсутністю відомостей про наявність тяжких захворювань, які унеможливлюють його перебування у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочині, і необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, суд першої інстанції вказав, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися, а тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вказує, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 відсутні або низькі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні малолітнього сина 2014 року народження, має постійне місце проживання, а тому відсутні підстави стверджувати, що наявний ризик переховування від правосуддя. Крім того, ОСОБА_7 не був раніше оголошений у розшук.

Також вказує, що відсутній ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки всі вони дали показання у судовому засіданні, досліджені усі письмові докази сторони обвинувачення.

Апелянт зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, де зареєстрований та позитивно характеризується. Квартира належить матері обвинуваченого, яка неодноразово надавала свою письмову згоду на зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Вказує, що обвинувачений на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не перебував.

Крім того, зазначає, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 та ступінь причетності його до вчинення вказаного злочину та обставин його вчинення, є недоведеним та більш м`який запобіжний захід буде достатнім для запобігання ризикам, що виключає застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю-браслету або без такого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що прокурор надав копію клопотання про продовження строку тримання під вартою на початку судового засідання, що порушує право на захист. Крім того, відсутні матеріали, які підтверджують заявлені прокурором ризики та виправдовують необхідність продовження тримання під вартою та відповідно не обґрунтовано неможливість запобігання ризикам, зазначеними у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, наприклад цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що прокурор нічим не підтвердив обставини відповідно до яких попередньо визнав його винуватим у скоєнні жахливого злочину.

Зазначає, що прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою обмежується безпідставними сумнівними історіями про наявність обґрунтованих ризиків.

Апелянт вказує на те, що під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт були порушені вимоги законодавства України, а також вимоги Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та суд безпідставно не прийняв до уваги, що він не перешкоджав встановленню істини по справі, не продовжував злочинну діяльність, потерпілі та свідки в даному кримінальному провадженні вже давали свої показання, та в разі їх зміни будуть притягнуті до кримінальної відповідальності. Його клопотання щодо повторного допиту свідків має на меті доповнення їхніх показів. Також зазначає, що не було в матеріалах кримінального провадження фактичних даних, на підставі яких можливо вважати з достатньою вірогідністю, що інші види запобіжних заходів не забезпечили б його належну поведінку. Вказує, що має постійне місце проживання, не вживає наркотичні речовини, не підтримує соціальних зв`язків негативного характеру, має позитивні характеризуючи дані.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не врахував його міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, місце проживання.

Вказує, що не він повинен доводити відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказані обставини, на переконання апелянта, свідчать про те, що судом першої інстанції при обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поверхнево та неуважно розглядалися його доводи, запобіжний захід був продовжений формально, посилаючись на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, при цьому не повністю уточнювались дані останнього, які характеризують його.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом відповідного часу, наявність лише обґрунтованого обвинувачення перестає бути підставою для позбавлення свободи та не може бути єдиним виправданням тримання під вартою.

Вказує, що розумність строків тримання під вартою, а саме більше 2 років 7 місяців взагалі судом першої інстанції не була взята до уваги.

Просить ухвалу суду скасувати та постанови нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подані ним та його захисником апеляційні скарги, просив їх задовольнити, додавши, що з рішенням суду першої інстанції не згодний, оскільки кримінальне провадження відносно нього розглядається достатньо тривалий час, проте провина у вчиненні ним кримінального правопорушення не доведена. Зазначає, що прокурор безпідставно посилається на наявність ризиків. Він зобов`язується з`являтися до суду. Крім того, зазначає про те, що суд безпідставно не розглядає альтернативний захід запобіжного заходу.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подану нею та обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційні скарги підтримала, просила їх задовольнити, зазначивши, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, докази по справі вже досліджені та допитані всі учасники по справі. Також вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просила у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника відмовити, рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим. Вважала, що конкретні обставини даного кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого свідчать про наявність вкрай високих ризиків, запобігти яких можливо лише застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих особливо тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 та його захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де зареєстрований та позитивно характеризується, не був раніше оголошений у розшук, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не підтримує соціальних зв`язків негативного характеру висновків суду першої інстанції не спростовують та не є достатніми підставами для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням і в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, родинні зв`язки ОСОБА_7 не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб утримати його продовження злочинної діяльності, запобігти ризику втечі та гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи захисника з приводу відсутності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції такий ризик не було встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу порушення строку надання копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, то матеріалами справи вони не підтверджені, оскільки відповідно до наявної в матеріалах копії вказаного клопотання, його обвинуваченому було вручено, але засвідчити своїм підписом факт його отримання він відмовився, захисник обвинуваченого копію клопотання отримала без будь-яких зауважень, в тому числі і з приводу часу вручення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже такі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 є неприйнятними.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він вже 2 роки та 7 місяців перебуває під вартою, то слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Всі інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2020 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 320/3372/18