Справа № 370/1513/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1322/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, який має середню освіту, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;

- за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня взяття під варту.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову, відшкодування процесуальних витрат, а також щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, вчинених за наступних обставин.

26.03.2020 року, близько 18.00 години, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Ковпака в смт Кодра, Макарівського району Київської області, в напрямку центра села та діючи в порушення вимог - п.1.5. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п.2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яким передбачено, що перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

- п.13.3. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, яким передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечного інтервалу, проявив неуважність під час попутного роз`їзду з велосипедисткою потерпілою ОСОБА_9 , яка рухалася в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини дороги та допустив зіткнення з нею.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження від яких померла в реанімаційному відділенні Макарівської центральній районній лікарні.

Грубе порушення обвинуваченим водієм ОСОБА_7 вимог п.п.1.5, 2.36), 12.96), 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та смертю потерпілої ОСОБА_9 , тобто з наслідками що настали.

26.03.2020 року, близько 18.00 години, обвинувачений ОСОБА_7 після наїзду на велосипедистку ОСОБА_9 автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував їдучі по вулиці Ковпака в смт. Кодра Макарівського району Київської області, усвідомлюючи те, що своїми протиправними діями поставив потерпілу ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан, оскільки остання в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілій ОСОБА_9 допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, всупереч загальновизнаним нормам моралі, не переконався чи потерпіла ОСОБА_9 потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків, що виникли в результаті наїзду на потерпілу, яка отримала травми, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілу до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності, свідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_9 та втік з місця пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілій ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п.п.2.10. а), г), д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, в яких зазначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду органи чи підрозділи міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати на прибуття працівників міліції.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання, яке за своєю суворістю є явно несправедливим. При цьому прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового слідства по даній справі ОСОБА_7 активно сприяв скорішому розслідуванню справи, свою вину визнав повністю і розкаявся у вчиненому. У період досудового слідства та судового розгляду справи жодним чином не намагався уникнути відповідальності, дав викривальні покази щодо себе, глибоко і виважено проаналізував свої дії та їх наслідки, повністю усвідомив неприпустимість таких дій у подальшому та невідворотність покарання за протиправну поведінку. Окрім того слідством та судом встановлено, що ОСОБА_7 веде нормальний спосіб життя, до кримінальної чи адміністративної відповідальності ніколи не притягувався. Обставин які б обтяжували діяння ОСОБА_7 та його відповідальність не встановлено.

Однак незважаючи на вказані обставини, обґрунтування та доводи сторони захисту, судом першої інстанції застосовано покарання у виді позбавлення волі. При цьому суд першої інстанції не конкретизував, у чому полягає виправлення в умовах ізоляції від суспільства і чому до ОСОБА_7 неможливо застосувати положення ст.75 КК України.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також їх представники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не з`явились. Однак від адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надійшли заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, та у відсутності потерпілих, в яких вони також просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, а вирок суду залишити без змін.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також їх представників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ..

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду та розміру покарання, виходив з того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив злочини, один з яких, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений залишив місце події, а наслідком його протиправних дій стала смерть людини. Обвинувачений офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено. Крім того, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Ураховуючи вказані обставини, а також позицію потерпілих, які вважали призначення основного покарання саме у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 справедливим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України щодо обвинуваченого, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, зважаючи на непоправні наслідки його протиправних дій, а тому звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, визначене судом покарання обвинуваченому з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Отже, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :