Справа № 152/1319/19
У Х В А Л А

15 вересня 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження,

у с т а н о в и в:

08 вересня 2020 року до слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, скарга передана у провадження слідчого судді ОСОБА_1 (а.п.18).

08 вересня 2020 року слідчим суддею ОСОБА_1 подано до суду заяву про самовідвід у вказаній справі, яку ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року задоволено (а.п. 25-27).
Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року № 22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.п. 29).
Відповідно до протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді зазначена скарга передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_3 (а.с. 30).
14 вересня 2020 року слідчим суддею ОСОБА_3 подано заяву про самовідвід у зв`язку з неможливістю брати участь в розгляді скарги, так як скаржник ОСОБА_4 є рідним дядьком ОСОБА_6 , яка є секретарем судового засідання Шаргородського районного суду Вінницької області під головуванням судді ОСОБА_3 (а.с. 31).
14 вересня 2020 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заява судді ОСОБА_3 про самовідвід передана на розгляд судді ОСОБА_1 (а.с. 32).
Заява про самовідвід, яку суддя ОСОБА_3 просила розглянути без її участі, мотивована тим, що скаржник ОСОБА_4 є рідним дядьком ОСОБА_6 , яка є секретарем судового засідання Шаргородського районного суду Вінницької області під головуванням судді ОСОБА_3 .
На думку слідчого судді ОСОБА_3 , вказана обставина може викликати в учасників кримінального провадження сумнів у її об`єктивності та неупередженості при судовому розгляді скарги ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України.
У судове засідання скаржник ОСОБА_4 та заступник начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 не прибули, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

Суд, вивчивши заяву про самовідвід, матеріали скарги, доходить висновку про задоволення заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Пунктом 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.
Із зазначеного належить зробити висновок, що самовідвід - це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.
Таким чином, оцінивши мотиви самовідводу слідчого судді ОСОБА_3 , з метою виключення будь-яких сумнівів у безсторонності суду та дотримання права на справедливий суд в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 та її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 371, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження - задовольнити.
Відвести слідчого суддю ОСОБА_3 від участі в розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.

Скаргу ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження передати до канцелярії Шаргородського районного суду Вінницької області для проведення повторного автоматизованого розподілу і передачі справи іншому слідчому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1