КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000961 стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 24.06.2010 року вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 03.10.2013 року з невідбутою частиною покарання 1 рік 5 місяців 28 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисних злочинів, 08.12.2019 року приблизно о 02 год. 40 хв., перебуваючи на прибудинковій території за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, 35/43, звернув увагу на автомобілі різних марок та виробників, де у нього виник злочинний умисел, направлений та повторне таємне викрадення номерних знаків з цих автомобілів. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за допомогою викрутки зняв кріплення з автомобіля марки «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , та повторно таємно викрав два державні номерні знаки НОМЕР_1 , загальною вартістю 400 грн.
За аналогічних обставин, в той же період часу, у тому ж місці та в такий самий спосіб ОСОБА_7 повторно таємно викрав викрав з автомобіля марки «Грейт Вол» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , два державні номерні знаки НОМЕР_2 , загальною вартістю 400 грн.; з автомобіля марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 два державні номерні знаки НОМЕР_3 , загальною вартістю 400 грн.; з автомобіля марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 , два державні номерні знаки НОМЕР_4 , загальною вартістю 400 грн.; з автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_13 два державні номерні знаки НОМЕР_5 , загальною вартістю 400 грн., після чого ОСОБА_7 помістив викрадені номерні знаки до пакету, який був при ньому та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел направленого на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_7 30.01.2019 року приблизно об 11 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні Київського міського центру соціальних служб у справах сім`ї, дітей та молоді, розташованого за адресою: м. Київ, вул. О.Довженко, 2, в ході спілкування зі своїм знайомим потерпілим ОСОБА_6 попросив у останнього мобільний телефон для здійснення дзвінка. Погодившись на прохання потерпілий передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон, після чого останній, зловживаючи довірою ОСОБА_6 та скориставшись тим, що він не звертає на нього уваги, з місця вчинення злочину зник, тим самим незаконно заволодів належним ОСОБА_6 майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomoi Redmi Note 4» з сім-картами мобільних операторів «Лайфселл» та ПрАТ «Київстар» вартістю 5000 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями, що виразились повторному заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою, а також повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України.

На вирок суду прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, а за ч.2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», оскільки призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці, суд не дав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпечності особи обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів, відбуваючи реальне покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і непогашену судимість, повторно вчинив інший корисливий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_14 ставати на шлях виправлення, який наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.
Крім цього, апелянт вважає, що в оскаржуваному вироку суд безпідставно послався на щире каяття обвинуваченого, як на обставину, що пом`якшує покарання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність такої обставини, а визнання обвинуваченим своєї вини свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги; пояснення потерпілого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, вказуючи на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги; повівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000961 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не погоджується з її доводами щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, з огляду на наступне.

У відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, вищевказані норми кримінального закону, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримані в повному обсязі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, який раніше судимий, на спеціальних обліках не перебуває, не працював, відсутність матеріальних збитків, оскільки викрадене майно повернуте власникам, його щире каяття, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, позицію потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та за відсутності обставин, що обтяжують покарання дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених ч.2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відбувати покарання останній повинен лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому правильно призначив йому покарання в межах санкцій ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначив остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Свої висновки в цій частині, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним йдостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для посилення цього покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3