Дата документу 13.11.2020
Справа № 501/2286/20
У Х В А Л А

11 листопада 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську кримінальне провадження №0000456 від 17 березня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоградівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Іллічівським міським судом Одеської області здійснюється судовий розгляд зазначеного кримінального провадження.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ч.4 с.187 КК України; ОСОБА_5 , крім того, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно ч.2 ст.190 КК України.
Так, згідно з обвинувальним актом 06 березня 2020 року, приблизно о 17:00 год., ОСОБА_5 у дворі будинку АДРЕСА_2 зустрів ОСОБА_7 , який прийшов в гості до їх спільної бабусі з малолітнім ОСОБА_8 . Поспілкувавшись з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 побачив у ОСОБА_8 в руках мобільний телефон «XiaomiRedmi 7 A».
Після чого, ОСОБА_5 , з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, зловживаючи його довірою, що виразилося у використанні останнім малолітства потерпілого та його довірливості, заснованого на родинних відносинах його друга з ОСОБА_5 , завіривши ОСОБА_8 в правомірності своїх дій, попросив у ОСОБА_8 дати йому мобільний телефон «XiaomiRedmi 7 A» для здійснення телефонного дзвінка, запевнивши останнього, що поверне мобільний телефон потерпілому одразу після дзвінка та заплатить за використання мобільного телефону. Тобто ОСОБА_5 , повідомивши ОСОБА_8 факти, які завідомо для нього не відповідали дійсності, не маючи намір повертати майно, ввів в оману малолітнього ОСОБА_8 , який, в силу довірливості, будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_5 , передав останньому свій мобільний телефон «XiaomiRedmi 7A», дозволивши ОСОБА_5 подзвонити зі свого телефону.
ОСОБА_5 таким чином заволодів мобільним телефоном ОСОБА_8 «XiaomiRedmi 7 A», вартістю 1075 грн, який привласнив, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд.
Крім того, в період з 10 квітня 2020 року по 11 квітня 2020 року ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 перебували в Преображенському пару в м. Одесі, де вживали алкогольні напої.
Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 та ОСОБА_10 поїхати до себе додому в с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області з метою продовження вживання алкогольних напоїв.
Розуміючи, що у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відсутні грошові кошти, останні розробили спільний план до вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, підготувавши для цього знаряддя вчинення злочину розкладний ніж, який знаходився у ОСОБА_5 .
В реалізації цього злочинного умислу ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_6 будучи організатором вчинення злочинних діянь, зателефонував оператору таксі за номером «3000» та повідомив деталі поїздки з м. Одеса до с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області.
11 квітня 2020 року, приблизно о 20.00 год., ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , який не був обізнаний про злочинні наміри вказаних осіб, знаходячись в автомобілі «Hyundai Matrix», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , виїхали до с. Прилиманське Овідіопольського району Одеської області.
Діючи згідно з розробленим планом, 11 квітня 2020 року, приблизно о 20.30 год., за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, ОСОБА_5 , який сидів позаду водія на задньому пасажирському сидінні, з метою вчинення протиправних дій наказав ОСОБА_11 зупинитися. Після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння особистими речами та коштами, із застосуванням до останнього фізичного насильства, небезпечного для життя в момент його спричинення, за допомогою раніше підготовленого знаряддя для вчинення злочину ножа, шляхом порізу з ліва направо, наніс потерпілому один удар в область шиї, внаслідок чого у останнього виникла різана рана шиї з пошкодженням магістральних каналів - різане поранення передньої поверхні шиї з ушкодженням правого кивального (грудинно ключично-соскоподібного м`язу), повним перетином правої зовнішньої яремної вени та неповним перетином правої загальної лицевої вени. Таке різане поранення шиї з ушкодженням великих кровоносних судин (правої зовнішньої яремної вени та правої загальної лицевої вени) було небезпечним для життя, і належить до тяжких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_5 з метою позбавити потерпілого можливості орієнтуватися у просторі та утримання його в салоні автомобіля, реалізуючи злочинний умисел щодо заволодіння майном потерпілого, наказав ОСОБА_6 накинути куртку на обличчя ОСОБА_11 , на що ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виконав вимоги першого.
Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , розуміючи загрозу для свого життя та здоров`я, зумів забрати ключі від вищезазначеного транспортного засобу, та долаючи фізичне насильство з боку нападників, вибіг з нього на проїжджу частину дороги.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_11 : мобільним телефоном «Huawei» модель «Y7 TRT-LX1», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 355 грн, чохлом-бампером до зазначеного телефону, вартістю 25 грн, банківською карткою АКБ «ІндустріалБанк», «Visa інша».
Після цього ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 побігли в невідомому напрямку, заздалегідь домовившись, що останній здійснить збут речей, якими вони заволоділи, а отриманні гроші поділять порівну.
Обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який строк якого останній раз був продовжений ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області 14 вересня 2020 року.
Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи обґрунтованістю висунутого йому обвинувачення та наявністю ризиків того, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого.

На думку прокурора застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримав, обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, оскільки, на їх думку, винуватість обвинуваченого не доведена, зазначені ризики відсутні. Крім того, захисник ОСОБА_4 просив застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний заходід.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд доходить таких висновків.
З 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України на території України запроваджено карантин.
Відповідно до п.20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
Так, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
За таких обставин, враховуючи, що члени колегії суду - судді ОСОБА_12 (перебуває у відпустці) та ОСОБА_13 не можуть взяти участь у судовому засіданні з розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, тобто питання щодо продовження строку запобіжного заходу неможливо розглянути колегіальним складом суду, суд, керуючись Законом України «Про внесення змін до п.20-5, доходить висновку про можливість вирішення цього питання головуючим одноособово.
Перелік доказів, які зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акту, доводять обставини, які свідчать про обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення.
Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що зберігаються ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілого та іншого обвинуваченого.
Ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який кримінальним законом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений зареєстрований та проживає у Овідіопольському районі Одеської області, місця проживання на території м. Чорноморська не має, не одружений, не має неповнолітніх дітей або інших утриманців, не працює. Зазначені обставини у їх сукупності, на думку суду, можуть спонукати ОСОБА_5 вжити заходів з переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) підтверджується, на думку суду, чотирма не знятими та не погашеними судимостями обвинуваченого за вчинення тяжких корисливих злочинів, відсутністю у нього заробітку, доходу або інших джерел існування.

Ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків та іншого обвинуваченого (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) суд вважає доведеним, оскільки як вбачається з обставин вчиненого розбійного нападу обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайомі між собою, не виключається можливість впливу з боку ОСОБА_5 на потерпілих та свідків, які допитуватимуться під час судового розгляду, з метою зміни своїх показань у вигідний для нього бік.

Суд вважає, що запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам, ступінь яких протягом перебування обвинуваченого під вартою не зменшився, оскільки не відпали обставини, які їх зумовлюють. З цих підстав клопотання захисника задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд враховує і інші обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі відсутність в нього родини й утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи; майновий стан; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які б виключали застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України та, враховуючи наявність підстав та обставин, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, а також що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суд вважає за неможливе призначити йому заставу як альтернативний запобіжний захід.
Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.176178, 183, 184, 194, 199, 315, п.20-5 Перехідних положень Розділу XI КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 січня 2021 року, включно.
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу залишити без задоволення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя