ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3484/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3614/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 09 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марківка Білопільського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, без місця реєстрації, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Визначено, що початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину № 75/86 від 27 06 2020 року, а саме - з 27 06 2020 року.
Як встановлено судом першої інстанції, 26 06 2020 року ОСОБА_7 близько 20:00 год. перебував на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 . Через деякий час, знаходячись у дворі, між останніми винник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті особистих неприязних стосунків, в результаті раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, разом з ОСОБА_11 вийшов за територію домоволодіння, де без попередження, наніс останньому один удар кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_11 впав обличчям на землю, та наніс близько 2 ударів ногою в область тулуба та 3 удари кулаком в область голови, внаслідок чого спричинив йому, згідно висновку експерта № 12-17/161 ЛЗ/20 тілесні ушкодження в область голови та обличчя, шиї, тулуба та кінцівок, які детально описані у вироку суду першої інстанції. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними підоболонковими та внутрішлуночковими крововиливами яка ускладнилася розвитком набряку здавлення головного мозку, це тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя; тупа травма шиї це середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження; садна, синці, поверхнева забита рана це легкі тілесні ушкодження. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними підоболонковими та внутрішлуночковими крововиливами у своїй течії ускладнилась розвитком набряку здавлення головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (а.с.95-98).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, просив оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України покарання ОСОБА_7 визначити шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року у виді штрафу в розмірі 850 грн. та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 850 грн., який відповідно до положень ст.72 КК України, виконувати самостійно (а.с.108-111).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просила вимоги апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд перевіряє законність вироку лише в частині призначеного покарання.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується формально задовільно, розлучений, офіційно не працевлаштований, будучи раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, проти життя та здоров`я особи, знову вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, а також характеристика особи обвинуваченого, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі, як на підстави для призначення більш суворого покарання, були проаналізовані судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання, не свідчать про призначення обвинуваченому явно несправедливого покарання, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ст.71 КК України і не призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків.

Таке порушення, відповідно до вимог статей 409, 413 КПК України, є підставою для скасування вироку в цій частині та ухвалення нового.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.87-88).

На а.с.105 міститься звернення Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з якого вбачається, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 09 2020 року ОСОБА_7 розстрочено виплату несплаченої частини штрафу у розмірі 850 грн. на загальний строк 10 місяців зі сплатою щомісячно в дохід держави по 85 грн. починаючи з листопада 2020 року.

На усний запит Харківського апеляційного суду 10 12 2020 року від вказаного відділу ДУ «Центр пробації» області надійшов лист, з якого вбачається, що станом на 10 12 2020 року штраф засудженим, відповідно до вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року, не сплачений та перебуває на виконанні в Шевченківському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм права, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. зазначивши, що покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 284, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, ст.ст. 417, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 09 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - скасувати та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року за ч.1 ст. 125 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., призначене вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 04 2020 року, виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4