Справа № 333/6612/19
Провадження № 1-кп/333/244/20

УХВАЛА
04 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження №333/6612/19 (1-кп/333/244/20) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду, враховуючи вимоги ч.3 ст.331 КПК України щодо зобов`язання судом розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня продовження запобіжного заходу, суд поставив на обговорення учасникам провадження питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Прокурор вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , враховуючи, що останній обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Крім того, на думку прокурора, ризики, які існували після останнього разу продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , не зникли. Таким чином, на цей час прокурор вважає, що продовжують існувати ризики: переховування від суду, можливість впливу на потерпілого та свідка і вчинення інших злочинів. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні; відсутність постійного джерела доходів унеможливлює застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави. Крім того, прокурор просив суд під час розгляду цього питання врахувати показання потерпілого, що ОСОБА_4 телефонував останньому, перебуваючи у слідчому ізоляторі та намагався вплинути на ОСОБА_6 , щоб останній змінив показання та не зазначав, що обвинувачений намагався заволодіти мобільним телефоном.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 заявив, що прокурор у судовому засіданні не довів жодного ризику. Доводи прокурора щодо можливості існування певних ризиків це лише припущення останнього. На аудіозапису, наданому потерпілим у судовому засіданні, невідомо кому саме належить голос: обвинуваченому чи ні. Крім того, ніякого впливу на потерпілого із телефонної розмови не випливає. Малоймовірним є взагалі сам факт телефонування обвинуваченого з приміщення слідчого ізолятора. У прокурора відсутні докази, що обвинувачений має намір ухилитися від суду та вчинити новий злочин. На цей час ОСОБА_4 має постійне місце мешкання у м. Запоріжжі, до свого затримання обвинувачений постійно, хоча і неофіційно працював, має на утриманні малолітню дитину. ОСОБА_4 вже тривалий час знаходиться під вартою, тому застосування цілодобового домашнього арешту зможе, на думку захисника, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
ОСОБА_4 зазначив, що він не скоював жодного злочину, а навпаки він є потерпілим, так як ОСОБА_6 зі своїм товаришем свідком по справі його побили. Він не телефонував потерпілому, так як постійно перебував під вартою у слідчому ізоляторі, звідки неможливо дзвонити. Ухилятися від явки до суду він не буде, наміру на когось впливати у нього також не має, має постійне місце мешкання, тому зможе виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки у разі застосування до нього домашнього арешту.

Суд, розглянувши питання доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , вислухавши думки прокурора, захисника і обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Судом встановлено, що 09.10.2019 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.12.2019 року. Ухвалою суду від 04.12.2019 року, 30.01.2020 року, 25.02.2020 року, 16.04.2020 року та 10.06.2020 року строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 був продовжений до 03.02.2020 року, 29.02.2020 року, 24.04.2020 року, 14.06.2020 року та 09.08.2020 року, відповідно.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості обвинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
На думку суду, прокурор у судовому засіданні довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті. При цьому суд також враховує показання потерпілого та свідків по даному кримінальному провадженню.
Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи обвинуваченого та захисника, заявлені на захист ОСОБА_4 про недоведеність винуватості останнього, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово (6 разів) судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; звільнився лише 21.06.2019 року по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , інколи мешкав за місцем реєстрації дружини у Шевченківському районі м. Запоріжжя).
Крім того, суд враховує здоров`я обвинуваченого. На вимогу суду в.о. начальника філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Запорізькій області ОСОБА_8 надала інформацію, згідно якої:
- 07.10.2019 року під час огляду лікаря-терапевта у ОСОБА_4 встановлено перелом ключиці у середній треті ліворуч;
- 08.10.2019 року лікар-травматолог 08.10.2019 року підтвердив наявність перелому і зробив висновок: закритий перелом у середній треті лівої ключиці зі зміщенням. Забій м`яких тканин голови. Алкогольне сп`яніння. Накладена фіксуюча S-образна пов`язка. Може триматися в умовах СІЗО;
- 07.11.2019 року огляд лікаря-травматолога, висновок: перелом лівої ключниці у стадії зрощення зі зміщенням відламків. Рекомендовано амбулаторне лікування 6-8 тижнів в умовах Запорізької міської частини з повторним рентген-контролем та консультацією.
Об`єктивний стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_4 задовільний. Протипоказань щодо утримання в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за станом здоров`я не має.
Зі слів обвинуваченого у судовому засіданні він проходив повторний рентген-контроль.

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Враховуючи, що під час судового розгляду ОСОБА_6 повідомив, що обвинувачений у січні 2020 року телефонував йому на мобільний телефон із слідчого ізолятора і прохав, щоб потерпілий відмовився від своїх пояснень в частині того, що ОСОБА_4 намагався заволодіти мобільним телефоном, на суду, існує ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, вважаю, що існують ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого, свідка, та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, враховуючи вказані обставини, на думку суду, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілих, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Вважаю, що у даному кримінальному провадженню існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

09.10.2019 року під час застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 слідчий суддя визначила альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 153 680 грн. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя під час вирішення питання доцільності продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 заставу як альтернативний запобіжний захід було зменшено з 80 до 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме до 105 100 грн., а у подальшому з 50 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме до 84 080 грн.
Враховуючи майновий стан (офіційно не працевлаштований), сімейний стан обвинуваченого (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину), з урахуванням меж розміру застави, визначених у ч.5 ст.183 КПК України, вважаю за необхідне ще зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_4 з 40 до 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме до 73 570 грн. Вважаю, що вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

Керуючись ст.ст. 182, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 03.10.2020 року (включно).
ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 73 570 (сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят) грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;
- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;
- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_9 .
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Повний текст ухвали складено 04.08.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1