ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к
Номер провадження 11-кп/819/1385/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: : п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисників: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003470, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.11.2020 щодо: ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12, ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08.01.2021, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилається на необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки вона прийнята за результатами неповноти судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою без законного вироку суду на підставі підозри вже більше 6 років.

Зазначає, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, після звільнення з місць позбавлення волі не порушував правила встановленого щодо нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, має можливість працевлаштування.

Крім того, жодних доказів щодо наявності ризиків, передбачених КПК України сторона обвинувачення не навела та не довела.

В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення судом застави саме в розмірі 639 600 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, тривалий час перебування під вартою, має постійне місце проживання, може працевлаштуватися, за станом здоров`я не може перебувати у СІЗО , ризики відповідно до ст. 177 КПК України відсутні.

Просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.11.2020 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїва від 06.09.2014 відносно ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який в подальшому продовжено ухвалами цього ж суду, з метою запобігання ризикам переховатися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження Арбузинським районним судом Миколаївської області розглядається кримінальне провадження № 0003470 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 187, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 353 КК України.

10.11.2020 ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області було продовжено запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на 60 днів до 08.01.2021.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходив із того, що обвинувачені звинувачуються у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , матері потерпілого ОСОБА_12 , вчиненому з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Та крім цього, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні в розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вказані злочини належать, відповідно до статті 12 КК України, до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законних джерел доходів ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його негативну репутацію і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинувачених, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника та обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у кримінальному провадженні не дослідженні всі докази, тобто на теперішній час триває судовий розгляд кримінального провадження по суті, що породжує ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Посилання апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, однак, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , відомості про особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинувачений про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 страждає хворобу, яка б перешкоджала його перебуванню у СІЗО та матеріалами провадження не підтверджується.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 630 600 грн.

Саме такий розмір застави, як вважає колегія суддів, здатен забезпечити у разі її внесення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного.

Колегія суддів наголошує, що розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно ухвали, слідчий суддя, врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, майновий стан підозрюваного, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам п.1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.11.2020 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12, ч.2 ст.115 КК України, якою відносно ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08.01.2021, включно із визначенням застави в розмірі 630 600 грн. залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4