пр. № 1-кс/317/653/2020
Справа № 317/3403/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 р. м. Запоріжжя

Слідчий суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , за участю секретаря: судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 24.09.2020 р. про закриття кримінального провадження №000018 від 10.07.2020 р. за ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на постанову інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 від 24.09.2020 р. про закриття кримінального провадження №000018 від 10.07.2020 р. за ч. 1 ст. 190 КК України, мотивуючи її тим, що постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно, без з`ясування усіх обставин справи, без проведення належної перевірки з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства. Заявником вказана постанова оскаржена через її незаконність, незабезпечення повного та неупередженого розслідування, внаслідок чого зроблений передчасний висновок про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Просить скасувати вищевказану постанову.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 скаргу підтримав в повному обсязі та просив скасувати постанову інспектора ОСОБА_4 від 24 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження по факту заволодіння шахрайським способом у нього грошей, так як слідство було проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи.

Інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 пояснила, що нею було проведено розслідування кримінального провадження № 000018 від 10.07.2020 р. за ч. 1 ст. 190 КК України, допитано потерпілого ОСОБА_5 та особу, яку потерпілий звинувачує у вчиненні вказаного правопорушення - ОСОБА_6 , яка пояснила, що дійсно брала у потерпілого грошові кошти в розмірі 1000 доларів США про що надала відповідну розписку, а також в якості забезпечення виконання нею зобов`язань надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_5 на право розпорядження належною їй земельною ділянкою, однак через пів року борг повернула в повному обсязі, а через те, що ОСОБА_5 відмовився повертати їй розписку та довіреність, самостійно скасувала її у нотаріуса. Таким чином, інспектор, посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», прийшла до висновку про відсутність можливості для з`ясування умислу у ОСОБА_6 в момент заволодіння грошовими коштами потерпілого, а відтак відсутні підстави для притягнення останньої до кримінальної відповідальності, а між сторонами існують цивільно-правові відносини.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала позицію інспектора дізнання та пояснила, що підстав скасовувати постанову про закриття кримінального провадження, не має.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя прийшов до наступного.

Так, положеннями статті 303 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню, зокрема предметом оскарження може бути рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 2, 3 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 10.07.2020 року підрозділом дізнання Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000018, про вчинення відносно ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення було відкрито на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області, якою було задоволено скаргу ОСОБА_5 , та внесено відомості за заявою останнього щодо того, що ОСОБА_6 шахрайським способом, та зловживанням довірою, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_5 .

24 вересня 2020 року постановою інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Свою постанову слідчий обґрунтував тим, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 носять цивільно-правовий характер.

Згідно ч.1 ст.84 КПК України наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню слідчий встановлює на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку.

За змістом ч.1 ст. 94 КПК України оцінка доказів слідчим повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

В ході розслідування вказаного кримінального провадження були допитані безпосередні учасники даних подій, а саме потерпілий ОСОБА_5 , який повідомив, що раніше незнайомій особі на ім`я ОСОБА_6 21.06.2017 року позичив грошові кошти в сумі 1000 доларів США, на що вони написали розписку, в якій обумовила дату повернення грошових коштів не пізніше листопада 2017 р. Крім розписки ОСОБА_6 надала потерпілому нотаріальну довіреність на право розпорядження належною їй земельною ділянкою, та сторони усно домовились, що ця земельна ділянка забезпечує виконання ОСОБА_6 боргове зобов`язання. Однак у листопаді 2017 р. остання грошові кошти не повернула, пославшись на тяжке матеріальне становище, та постійно відстрочувала повернення грошей. У травні 2020 року потерпілий поїхав до нотаріуса та дізнався, що ОСОБА_6 05.12.2017 р. відкликала надану йому довіреність. В свою чергу допитана в якості свідка ОСОБА_6 вказала, що вона позичила у ОСОБА_5 1000 доларів США, про що написала розписку. Окрім розписки вона також, на вимогу ОСОБА_5 , надала йому нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження належною їй земельною ділянкою, в якості забезпечення повернення боргу. В листопаді 2017 року вона повернула ОСОБА_5 позичені грошові кошти в розмірі 1000 доларів США в погашення заборгованості по позиці, однак останній відмовився повертати їй розписку та довіреність, в зв`язку з чим ОСОБА_6 у нотаріуса скасувала надану ОСОБА_5 довіреність на право розпорядження земельною ділянкою, оскільки повністю розрахувалась з останнім і ніякої заборгованості перед ним не має.

Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно документів наявних у кримінальному провадженні було встановлено, що 21.06.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, про що свідчить розписка, що не заперечувалось сторонами.

Таким чином, орган досудового розслідування прийшов до переконання, що в даному випадку існують договірні відносини між сторонами, а тому у відповідності до вимог цивільного законодавства наявні цивільно-правові відносини.

Відповідно до висновків викладених у п.п. 17, 18 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

В ході розгляду справи не встановлено будь-яких доказів, які окремо або в сукупності з показами потерпілого, можуть вказувати на те, що в момент заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_6 мала на меті їх привласнення, не виконуючи зобов`язання.

Зокрема факт скасування виданої ОСОБА_6 довіреності відбувся не наступного дня, після її видачі, або через кілька днів, а лише настання спливу строку виконання зобов`язання, тобто через 6 місяців, що на думку слідчого судді разом з поясненнями ОСОБА_6 не може свідчити про намір не виконувати зобов`язання в момент заволодіння коштами потерпілого.

Разом з тим слід зазначити, що слідчий суддя не приймає до уваги доводи заявника про неповноту досудового розслідування, оскільки в судовому засіданні останній пояснив, що свідки, які б могли підтвердити, або спростувати будь-які обставини відсутні. На питання слідчого судді, щодо необхідності проведення конкретних слідчих дій, як і б могли висвітлити певні обставини, заявник зазначив, що не може зазначити, які слідчі дії необхідно провести.

Таким чином, в ході судового розгляду, скаржник не навів жодних підстав щодо необхідності проведення слідчих (розшукових) дій, крім того, щодо не встановлення обставин, які мають об`єктивне значення для розслідування вказаного кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що органом досудового розслідування досліджено усі обставини кримінального провадження, було вжито можливі заходи для отримання наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також виконано інші необхідні слідчі (розшукові) дії для встановлення істини по справі.

Суд, аналізуючи доводи скаржника щодо неправомірності закриття кримінального провадження вважає їх такими, що не спростовують висновків слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, при цьому виходить з того, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо невиконання договору позики, тому врегулювання цих відносин може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Слідчий суддя вважає, що за таких обставин у задоволенні скарги необхідно відмовити

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 306, 307 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову інспектора СД Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 24.09.2020 р. про закриття кримінального провадження №000018 від 10.07.2020 р. за ч. 1 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з часу отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1