Номер провадження: 11/813/23/21
Номер справи місцевого суду: 523/9773/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року у кримінальній справі № 9 із зміненим 10.10.2016 року обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, з інвалідністю 3 групи, розлученого, утримує малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 765 (сімсот шістдесяти п`яти) гривень.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, арешт на належне останньому майно та заборону на виїзд у зв`язку із даною кримінальною справою за межі України скасовано.
Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що серпні 2003 року невстановлена досудовим слідством особа, за невстановлених обставин, використовуючи бланк «Одеської Універсальної Товарної біржи «GIP», виготовила підроблений документ договір купівлі-продажу № 03/1021 від 21 серпня 2003 року, з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей щодо придбання ОСОБА_7 у власність належного ОСОБА_8 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_7 , достовірно знаючи про факт підробки вказаного договору купівлі-продажу, надаючи копію зазначеного договору з проставленим штампом «копія вірна», нанесеним за допомогою кольорової розмножувальної техніки кольорового струминного принтеру для персонального комп`ютеру, що свідчить про факт технічної підробки даного відтиску, 20 липня 2006 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання завідомо підробленого для нього вищезазначеного договору купівлі-продажу дійсним, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.08.2009 був визнаний дійсним та за ОСОБА_7 було визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 рокускасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Доводи обґрунтовує тим, що вирок є незаконним та прийнятим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не вжито заходів на виконання окремої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12.06.2018, що як на думку засудженого вплинуло на неотримання судом доказів перевірки його заяви, які спростовують обставини кримінальної справи.

Також, судом як на думку апелянта незаконно залучено первині покази у якості доказів у скоєнні злочину, які отримані незаконним шляхом, під загрозою завдання шкоди життю та здоров`ю та втручання у діяльність суду у даній кримінальній справі із сторони правоохоронних органів.

Крім того засуджений вважає, що судом при ухваленні вироку не взято до уваги та не зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.04.2008 по 22.04.2009, що на його думку свідчить про те, що його двічі притягнуто до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального та кримінального процесуального Закону.
Встановлено, що справа у суді першої інстанції розглядалась відповідно до вимог ст. 299 КПК України (в редакції 1960 року) в загальному порядку, під час якого було досліджено в повному обсязі наявні у матеріалах справи докази.

При цьому, головуючий визначив порядок та об`єм дослідження доказів з урахуванням думки учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги та додатково вказав на неправильне призначення йому покарання, оскільки вважає, що у зв`язку з перебуванням його під вартою, суд не міг повторно на нього накласти стягнення у виді штрафу. Наполягав на тому, що судом безпідставно не було зараховано строк його попереднього ув`язнення під вартою у залік строку відбування покарання.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 , у зміненому йому остаточно обвинуваченні у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються дослідженими районним судом доказами в їх сукупності, які викладені у вироку районного суду та аналіз яким наданий у мотивувальній частині вироку.

На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року).

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, призначив йому покарання в межах санкції статі кримінального закону та на підставі ст. 49 КК України звільнив від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи засудженого, з приводу допущення районним судом порушень та не вжиття заходів щодо перевірки виконання окремої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 є безпідставними, оскільки перевірка стану виконання окремої ухвали суду не входить в компетенцію суду, який розглядав справу після повторної передачі справи до суду першої інстанції, що в тому числі не вплинуло на аналіз доказів у вказаній кримінальній справі, на підставі яких районний суд прийшов до висновку про винуватість засудженого.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта з приводу, як на його думку незаконного залучення судом первинних показань у якості доказів у скоєнні злочину, отриманих незаконним шляхом, під загрозою завдання шкоди життю та здоров`ю та втручання у діяльність суду у даній кримінальній справі із сторони правоохоронних органів.

Так, доводи засудженого про можливе застосування до нього працівниками правоохоронних органів незаконних методів слідства та дізнання були предметом прокурорської перевірки, за результатами якої 09.06.2010 було відмовлено в порушені кримінальної справи. Вказане рішення прокуратури м. Одеси засудженим не оскаржувалось та набрало законної сили (т. 2 арк. 370-371).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 від дачі показань у суді першої інстанції під час розгляду кримінальної справи за остаточно висунутим йому обвинуваченням за ч.3 ст.358 КК України відмовився, водночас наполягав на оголошені показів свідків, які підлягали допиту у суді, наданих ними під час досудового слідства, задля не затягування розгляду справи.

З приводу відмови засудженого ОСОБА_9 надавати покази відповідно до вимог ст. 63 Конституції України, судом за клопотання прокурора оголошено його покази, які він надавав на досудовому слідстві в якості підозрюваного та в судовому засіданні під час попереднього розгляду справи в якості підсудного, з яких вбачається, що останній вину у вчиненому злочині визнавав повністю.

Оголошення судом показів підсудного, наданих під час проведення дізнання, досудового слідства або ж в суді та які покладені в основу вироку є такими, що не суперечать вимогам ст. 301 КПК України (в редакції 1960 року).

Докази, зібрані у кримінальній справі, є достовірними, допустимими і достатніми і ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані - не має.

При цьому, судовою колегією апеляційного суду приймається до уваги та обставина, що у суді апеляційної інстанції засуджений не надав будь-яких показів, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінальної справи.

На думку колегії суддів, сукупність викладених у вироку доказів, достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини засудженого ОСОБА_9 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, оскільки його дії навіть при не визнанні ним своєї вини, з урахуванням наданих стороною обвинувачення та досліджених районним судом доказів, свідчать про його злочинний умисел, який був направлений на використання завідомо підробленого документа, що спростовує доводи засудженого, викладені ним в апеляційній скарзі.

Доводи засудженого з приводу того, що він двічі був притягнений до кримінальної відповідальності та не зарахування районним судом при ухвалені вироку строку його попереднього ув`язнення з 22.04.2008 по 22.04.2009, судова колегія вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 274 КПК України (в редакції 1960 року) під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Частиною 1-2 ст. 148 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Частиною 1 ст. 155 КПК України (в редакції 1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2008 у ході досудового слідства у даній кримінальній справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за первинно висунутим йому обвинуваченням за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, за клопотанням обвинуваченого 22.04.2009 Суворовським районним судом м. Одеси змінено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду кримінальної справи № 9 із зміненим 10.10.2016 обвинуваченням відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001), районний суд визнав останнього винним та призначив покарання в межах санкції статі кримінального закону у виді штрафу та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 ККУкраїни звільнивши від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції 1960 року) не передбачає покарання у виді позбавлення волі, тому районним судом попереднє ув`язнення у строк покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України не зараховувалось.

У зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 ККУкраїни від відбування призначеного покарання засудженого звільнено.

Таким чином, під час перегляду вироку районного суду апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або неправильного застосування кримінального закону, які вказували на необхідність скасування або зміни оскаржуваного вироку.
За наведених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про законність вироку суду першої інстанції, в зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, а вирок суду необхідно залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 383, 386 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів апеляційного суду ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 358 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4