В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006525 від 05 травня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2019 року близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_3 перебував у приміщенні ТЦ «Квадрат» за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36, на виході з якого у нього виник словесний конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 .

У ході тривалого словесного конфлікту у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_5 .

Того ж дня, близько 23 години 15 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу ТЦ «Квадрат», усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, дістав з внутрішньої кишені джинсової куртки, в яку був одягнутий, ніж та наніс ним один удар в область живота ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а ОСОБА_5 , з отриманими внаслідок дій ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями, було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: «Проникаюче колото-різане поранення живота, з наскрізними пошкодженнями тонкої кишки, її брижі. Гемоперитонеум.»

Як вбачається з даних, що містяться у висновку судово медичної експертизи № 042-1745-2019 від 24 вересня 2019 року: «У ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні судово-медичної експертизи та при вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження, а саме: проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці зліва по переднє-аксилярній лінії в підреберній ділянці, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, зліва-направо, дещо зверху-вниз, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з наскрізним пораненням тонкої кишки та сліпим пораненням її брижі, явища гемоперитонеуму в черевній порожнині ( наявність в черевній порожнині до 500 мл. крові).

Виявлене тілесне ушкодження на тілі потерпілого, громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.»

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 04 серпня 2019 року близько 22 години 50 хвилин він перебував у приміщенні ТЦ «Квадрат» за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36 у м. Києві, де він майже кожного дня купує продукти харчування. Він присів на диван і клацав в телефоні, у нього була пляшка пива, з якої він зробив декілька ковтків. Потерпілий у грубій формі почав його ображати та питати: «Чого ти тут сидиш?». Він піднявся, узяв пакет із продуктами харчування і відповів також питанням: «Чого мені ще «алконавти» наказують?». Він бачив, що потерпілий нетверезий, але одягнутий у все чорне як охоронець. Коли він виходив із магазину, то потерпілий взяв його за комір, а потім у фойє вдарив, від чого він впав. Це його дуже розлютило. Він вийшов з магазину, а потерпілий зачинив за ним двері. Він ще деякий час ходив біля магазину, був дуже розлючений та думав як відреагувати на таку поведінку потерпілого. Згодом він вирішив з ним поговорити, тому підійшов до зачинених скляних дверей магазину та почав стукати і звати потерпілого, якого він бачив через скло. Потерпілий спочатку не реагував. Згодом потерпілий відчини двері і вийшов, між ними продовжився словесний конфлікт. Він, будучи дуже розлюченим, кинув у потерпілого пляшкою молока, але не влучив у нього, оскільки останній ухилився. Кинувши пляшку у потерпілого, він думав його цим затримати. Потім він почав тікати, а потерпілий побіг за ним та кричав. Оскільки потерпілий був п`яний, то він думав, що той його знівечить. Він перебіг через дорогу та зупинився на зупинці громадського транспорту. Коли підбіг потерпілий, то вони бігали навколо зупинки. Він звертався до перехожих за допомогою, але йому ніхто не допоміг. Згодом потерпілий зупинився за зупинкою та почав палити цигарку. В цей час, до зупинки під`їхав маршрутний автобус, заповнений пасажирами. Він, впевнений у тому, що потерпілий його не бачить, вирішив заховатися у салоні автобусу, тому забіг у салон та зміг стати лише на сходах. Він не звертався за допомогою, оскільки розумів, що нікому не потрібні його проблеми. В цей час, він відчув, що хтось намагається його витягнути із салону автобусу та наніс удар по шиї. Він не повертався та не дивився хто це, бо був впевнений, що це потерпілий. Тоді, хвилюючись за своє життя та здоров`я, він вирішив зупинити потерпілого тим, що продемонструвати йому ножа, який був у нього у внутрішній кишені куртки. Він думав, що побачивши ніж, потерплій злякається, що зможе отримати ним удар і зупинить свої протиправні дії. Він витягнув з кишені ніж «Бабочку», лезом приблизно 8 см, розмахнувся, щоб він відкрився, та повернувся до особи, яка його витягувала з автобусу. Коли він розвертався, то потерпілий стояв впритул до нього. Він не попереджав останнього, що в нього ніж, що він може його застосувати, не підіймав руку до гори для його демонстрації. Коли він розвернувся, то не відчув, що вдарив потерпілого ножем. Він, ОСОБА_3 , різко вибіг із салону, побіг на проїжджу частину і зупиняв автомобіль для того щоб уїхати. Ніхто не зупинився, тому він піднявся на тротуар та почав тікати за будинки, по дорозі у нього розірвався пакунок із продуктами. Він перевіряв ніж, слідів крові на ньому не було. Коли він прибіг додому, то розповів своїй дівчині про те, що сталося, взяв собаку, пакети та пішов на вулицю. Він зібрав продукти та пішов подивитися, що відбувається на місці події. Він побачив, що на зупинці немає карети швидкої допомоги та службового автомобіля поліції. Він вирішив, що все завершилося добре і потерпілий пішов далі неушкоджений, оскільки в нього, ОСОБА_3 , виникали думку, що він міг нанести потерпілому ушкодження. Якби він знав, що потерпілий постраждав, або побачив, що на місці події слідчі, він обов`язково залишився. Потерпілий дійсно не погрожував йому ножем та ніякими іншими предметами, але він його дуже злякався та злякався за своє життя, тому почав захищатися від його посягань демонстрацією ножа. Тільки від слідчої він дізнався, що наніс потерпілому тілесні ушкодження. Але наполягає, що удари ножем він наносити не збирався, а лише хотів налякати потерпілого демонстрацією ножа, зупинивши його протиправні та злочинні дії. Він не подавав до правоохоронних органів до цього час заяву про вчинення потерпілим щодо нього злочину. Він відшкодував потерпілому суму заявленого цивільного позову. Також, він просить суд перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України та призначити не суворе покарання.

Будучи допитаним у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 04 серпня 2019 року ввечері він знаходився у ТЦ «Квадрат» у магазині «Варус». Він раніше там працював охоронцем та прийшов до хлопців у гості, одягнути він був у чорний одяг, у якому ходять охоронці цього магазину. Він дійсно був нетверезий, бо вживав пиво. ОСОБА_3 сидів на дивані та грав у мобільний телефон. Він із охоронцем підійшли до ОСОБА_3 та зробили йому зауваження, що магазин зачиняється і попросили покинути приміщення ТЦ, але останній не виходив та сказав: «Чого мені всякі «алконавти» наказують!». Розсердившись, що його так назвали, він, ОСОБА_5 , узяв обвинуваченого за комір і повів до виходу, той чинив супротив, лаявся. При виході з магазину він штовхнув обвинуваченого і той впав. Він вийшов із ТЦ та почав курити, а обвинувачений ще був у фойє. Потім він повернувся до ТЦ та вони зачинили двері. Через деякий час обвинувачений повернувся, почав стукати у скло, кричати, ображати. Він вийшов до нього на вулицю, а ОСОБА_3 одразу кинув у нього пляшкою з молоком, вона розбилася біля ніг, обливши його. Його це образило, обвинувачений почав тікати у бік зупинки, а він побіг за ним і кричав: «Стій!». Вони перебігли через дорогу і на зупинці у них продовжився конфлікт, обвинувачений бігав кругом зупинки, потім забіг до автобусу. Коли він хотів ОСОБА_3 витягнути з автобусу, той розвернувся та вдарив його у лівий бік. ОСОБА_3 почав втікати за будинки, а він пішов за ним, та деякий час його переслідував, а потім загубив його слід, повернувся на зупинку і відчув біль у боці, присів і люди побачили, що у нього кров та викликали швидку допомогу та поліцію. Він частково втрачав свідомість. Пам`ятає як приїхала поліція, а як приїхала карета швидкої медичної допомоги вже не пам`ятає. Обвинуваченого більше він не бачив. Йому зробили операцію і він перебував у лікарні 11 днів на стаціонарному лікуванні. Потім вдома робив перев`язки і місяць без фізичних навантажень. На цей час йому відшкодовано матеріальну шкоду та він просить суд суворо не карати обвинуваченого.

Як вбачається з даних, що містяться:
- у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 05 серпня 2019 року: «потерпілий ОСОБА_5 звернувся до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з заявою про те, що 04 серпня 2019 року близько 23 години 10 хвилин за адресою м. Київ, бул. Перова, 15, невідома особа нанесла йому ножове поранення»;
- у протоколі огляду місця події від 05 серпня 2019 року та ілюстрованої таблиці до нього, в якому детально описана ділянка місцевості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на якій немає відеофіксуючих пристроїв, які могли б зафіксувати подію злочину та особу яка його вчинила;
- у протоколі огляду місця події від 05 серпня 2019 року та ілюстрованої таблиці до нього: об`єктом огляду є приміщення гардеробної кімнати Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, у якому розташована кушетка на якій виявлено футболку у лівій нижній частині якої механічне пошкодження у вигляді надрізу та плями бурого кольору;

- у протоколі огляду місця події від 06 серпня 2019 року: об`єктом огляду являється ділянка місцевості за адресою: м. Київ, бул. Перова, 5, на якій знаходиться чоловік, який представився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в присутності двох понятих на запитання чи має він при собі сліди злочину, повідомив, що має ніж, що знаходиться у нього в лівій внутрішній кишені куртки в яку він одягнутий, та на футболці в яку він одягнутий виявлено слід бурого кольору схожий на пляму. Як пояснив останній, цим ножем він наніс ножове поранення в область лівої частини тулуба невідомій йому особі під час виникнення конфлікту. В подальшому ОСОБА_3 запропонував добровільно видати ніж «бабочка» з лівої внутрішньої кишені куртки, в яку він одягнутий та футболку для вилучення;
- у повідомленні про підозру від 06 серпня 2019 року: слідчий Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 06 серпня 2019 року повідомив ОСОБА_3 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

- у протоколі перегляду відеозапису від 06 серпня 2019 року: «При відкритті відеофайлу зображена торгівельна зала та зафіксовано особу № 1 зовні схожу на ОСОБА_3 , яка тримає металевий візок, з нього викладає продукти на касу. Після здійснення покупок, він відчинив пляшку із напоєм, зовні схожим на пиво та, не відходячи від каси, почав вживати спиртний напій. Після чого, забрав решту грошових коштів та пішов за межі магазину. На іншому кадрі зафіксовано особу № 2, котра у лівій руці тримає пляшку з рідиною зовні схожу на пиво, а правою рукою тримає за рубашку особу № 1 та прямують до вхідних дверей ТЦ «Квадрат». В подальшому видно, що між особами виник конфлікт та особа № 1 втратив рівновагу і впав на землю. Далі особа, зовні схожу на ОСОБА_3 , тримаючи у руці білий пакет виходить з ТЦ «Квадрат», жестами щось показує невідомій особі, яка за ним зачиняє двері, та прямує у невідомому напрямку. Потім особа, зовні схожу на ОСОБА_3 , підходить до вхідних дверей ТЦ «Квадрат» та починає стукати руками у зачинені двері, потім прямує у невідомому напрямку та періодично озирається назад. Далі особа № 2 направляється у сторону, яку пішла особа № 1. Далі видно, що між особами № 1 та № 2 триває конфліктний діалог. На іншому файлі зафіксовано проїзджу частину через яку з однієї сторони на іншу, а саме у бік зупинки громадського транспорту, переходить особа № 1 зовні схожу на ОСОБА_3 , тримаючи у руці пакет білого кольору, а особа № 2 перебігає дорогу у бік зупинки громадського транспорту. Далі особа № 1 та особа № 2 бігають навколо громадського транспорту, який під`їхав на зупинку. Далі зафіксовано, що на зупинку громадського транспорту приїхала карета швидкої медичної допомоги.»;
- у висновку судово-медичної експертизи № 042-1745-2019 від 24 вересня 2019 року: «у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні судово-медичної експертизи та при вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження, а саме проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці зліва по переднє-аксилярній лінії в підреберній ділянці, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, зліва-направо, дещо зверху-вниз, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з наскрізним пораненням тонкої кишки та сліпим пораненням її брижі, явища гемоперитонеуму в черевній порожнині ( наявність в черевній порожнині до 500 мл. крові)»;

- у постанові про визнання речових доказів від 06 серпня 2019 року: предмет зовні схожий на ніж, із лівої внутрішньої кишені куртки, котрий ОСОБА_3 добровільно надав, який було поміщено до паперового конверту, коричневого кольору та запаковано печаткою «Для пакетів Дніпровське УП ГУНП в м. Києві», за підписами понятих та футболку білого кольору з плямами бурого кольору, яку ОСОБА_3 добровільно надав, яку було поміщено до паперового конверту, коричневого кольору та запаковано печаткою «Для пакетів Дніпровське УП ГУНП в м. Києві», за підписами понятих визнано речовими доказами;
- у заяві ОСОБА_5 від 11 грудня 2019 року про те, що він відмовляється від цивільного позову в зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі відшкодував йому спричинену шкоду, та до якого він не має та в подальшому не буде мати претензій, та просить суворо його не карати.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

В той же час, наданий стороною обвинувачення протокол одночасного допиту двох чи більше раніше допитаних осіб від 24 вересня 2019 року в якому підозрюваний ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 детально відповідають на запитання слідчої про обставини події 04 серпня 2019 року, на приєднані якого наполягав прокурор, суд визнає допустимим, але неналежним доказом, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 56 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати свої судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Крім того, потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 були судом безпосередньо допитані у судовому засіданні.
Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
У судовому засіданні були ретельно перевірені доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію органом досудового розслідування дій Стратулата за ч.1 ст. 121 КК України, та про необхідність перекваліфікації його дій на ст. 124 КК України.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до вимог ст. 124 КК України, кримінальна відповідальність настає за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 3 п. 2 Постанови Пленуму № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», Верховний суд України, при розгляді справ даної категорії, зазначив, що суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідальність за ст. 118 або ст. 124 КК України за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Як було встановлено у судовому засіданні між потерпілим та обвинуваченим розпочався конфлікт у приміщенні магазину, оскільки останній не бажав виходити з приміщення, тому потерпілий виштовхав останнього. Перебуваючи на вулиці, маючи можливість, в тому числі, піти додому або викликати працівників поліції, зробивши заяву про напад на нього, ОСОБА_3 деякий час залишався біля зачинених дверей у приміщення магазину, потім відходив, але згодом повертається та сам починає стукати у закриті, у зв`язку з закінченням робочого дня, скляні двері магазину, викликаючи вийти на вулицю потерпілого поспілкуватися. І вже після того, як потерпілий вийшов на вулицю, саме ОСОБА_3 кидає у нього пляшку з молоком. Тільки реакція потерпілого дала йому можливість уникнути удару пляшкою по голові. Під час словесного конфлікту ОСОБА_3 поступово відходить та втікає від потерпілого через проїзджу частину на автобусну зупинку. Потерпілий біжить за обвинуваченим, у них продовжується словесний конфлікт на зупинці, де перебувають громадяни. Потім, як визнає сам ОСОБА_3 , потерпілий перестав його переслідувати та встав за зупинкою і палив цигарку. В цей час, до зупинки під`їхав автобус, який був заповнений людьми, ОСОБА_3 забіг до нього, встав на сходах. Він сам поясни, що не кричав та не звертався за допомогою. Також, він зазначив, що коли відчув, що позаду хтось встав та його тягне, він навіть не обернувся назад подивитися хто це, а вирішив, що це потерпілий, тому він дістав з кишені ніж - «бабочка», розмахнувся ним, щоб він відчепився, та з метою демонстрації розвернувся до потерпілого. Потім потерпілий його відпусти і він втік, але через деякий час повернувся на місце події подивитися, що там відбувається.

Таким чином, потерпілий не намагався завдати обвинуваченому тілесних ушкоджень, а лише вивів його з магазину, який закривався, а потім хотів його наздогнати, оскільки саме ОСОБА_3 розпочав наступну стадію конфлікту, намагався наносити удари потерпілому. І коли останній наздогнав ОСОБА_3 у автобусі, то він не наносив удари, які загрожували життю чи здоров`ю обвинуваченого, а тому ОСОБА_3 мав реальну можливість зупинити дії потерпілого іншими засобами, ніж нанесення тяжкого тілесного ушкодження ножем.

Крім того, ні обвинувачений, ні потерпілий в суді не навели фактів того, що дії потерпілого свідчили про реальність суспільно-небезпечного посягання на завдання обвинуваченому тяжкого тілесного ушкодження або смерті. Обвинувачений вказав, що не збирався наносити потерпілому удари, а лише намагався продемонструвати ніж, бажаючи налякати останнього.

Поряд з тим, що ОСОБА_3 постійно стверджує, що не мав умислу та бажання нанести удари потерпілому ножем, він в той же час, категорично наполягає, що визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, а кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, настає за вчинення умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин твердження обвинуваченого та його захисника про те, що обвинувачений діяв у стані необхідної оборони, є безпідставним.

За відсутності ознак необхідної оборони в діях обвинуваченого, суд відхиляє його доводи і про можливість перевищення меж такої оборони, оскільки лише за наявності стану необхідної оборони може бути зроблений висновок, перевищила особа її межі чи ні.

Наведене підтверджує висновки суду про те, що поведінка ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого була викликана раптово викликаною агресією на поведінку потерпілого, а не необхідністю захищатись від потерпілої чи особливого емоційного стану.

Про це свідчать встановлені конкретні обставини, логіка розвитку подій, характер встановлених стосунків між обвинуваченим та потерпілим, висновки проведених експертиз та протоколи слідчих дій.

Аналізуючи вищенаведене, дослідивши та перевіривши надані учасниками процесу докази, оцінюючи їх сукупність з точки зору достатності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тоб-то умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який не визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, але визнав, що потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження внаслідок його дій, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, також, поведінку потерпілого, те що йому у повному обсязі відшкодовано шкоду, він не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру та просив суворо його не карати.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 - судом не встановлено.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 сам не заперечував, що на час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння після вживання пива. Однак, під час досудового розслідування ця обставинна не була визначення при формулюванні суті обвинувачення, не була визнана обставиною, що обтяжує відповідальність і обвинувачений не захищався від цього обвинувачення, тому перебування ОСОБА_3 на час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння суд враховує тільки, як обставину, яка характеризує його особу.
Аналізуючи вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням вимог ст.75 КПК України, з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого, буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , сприятиме попередженню вчиненню ним нових злочинів та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ по справі: футболку білого кольору з плямами бурого кольору, яку ОСОБА_3 добровільно надав, та вона передана на зберігання в камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, - повернути ОСОБА_3 ; предмет зовні схожий на ніж, із лівої внутрішньої кишені куртки, який ОСОБА_3 добровільно надав, та він переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1