Справа №359/3579/20
Провадження №1-кп/359/515/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000744, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.03.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2017 року за ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком на вісімдесят годин, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, судимість за який не знята та не погашена, повторно вчинив умисний злочин.

Так, 30.03.2020 року приблизно о 1 годині 45 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем проживання у кв. АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел спричинити тілесні ушкодження своєму наглядно знайомому ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин. З цією метою він, знаючи, що ОСОБА_6 надає послуги таксиста та можливо на той час знаходився на роботі, зателефонував зі свого номеру абоненту мобільного зв`язку НОМЕР_2 на номер абонента НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_7 , та попросив його під`їхати до будинку АДРЕСА_3 під вигаданим приводом потім провезти його ( ОСОБА_4 ) у м. Київ, хоча в дійсності ОСОБА_4 мав умисел зустрітись із ОСОБА_7 та спричинити йому тілесні ушкодження.

30.03.2020 приблизно о 01 годині 55 хвилин ОСОБА_4 прибув до будинку АДРЕСА_3 , куди також під`їхав ОСОБА_6 в якості таксиста за кермом автомобіля марки «Renault» моделі «Logan» державний номер НОМЕР_4 , належний ТОВ «УЛФ-фінанс», орендований ТОВ «Індастрі інкорпорейшн», яким на підставі договору прокату автомобілів від 27.03.2020 користувався ОСОБА_6 .

Побачивши ОСОБА_6 , ОСОБА_4 з мотивів неприязних відносин з метою спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, наніс йому один удар рукою в обличчя, спричинивши фізичний біль.

Після цього, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та почав тікати від ОСОБА_4 .

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Renault» моделі «Logan» державний номер НОМЕР_4 , належним ТОВ «УЛФ-фінанс», яким користувався ОСОБА_6 , з метою спричинити ОСОБА_6 матеріальної шкоди з мотивів неприязних відносин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, ОСОБА_4 , сів за кермо автомобіля марки «Renault» моделі «Logan», державний номер НОМЕР_4 , користуючись тим, що ОСОБА_6 , залишив ключі у замку запалювання, запустив двигун, та всупереч волі законного користувача ОСОБА_6 поїхав з місця злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, 10.11.2020 року в даному кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468-472 КПК України.
В угоді про визнання винуватості, в присутності захисника сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст.289 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки.
В угоді, сторони узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років із застосуванням положень ст. 75 КК України та призначення покарання з іспитовим строком терміном на три роки та визначенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що згідно вимог ч.2 та ч. 5 ст.65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, зважаючи на особу обвинуваченого, відшкодування ним збитків та відношенням останнього до скоєного.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в скоєнні злочину, який йому інкримінується, і передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Угоду про визнання винуватості підтримав та просив її затвердити. Захисник також підтримав указану угоду та вказав на добровільність позиції і власне волевиявлення ОСОБА_4 при її укладенні.
В матеріалах кримінального провадження міститься також заява потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого та письмова згода останнього на укладення угоди про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при укладенні угоди про примирення вимоги та правила КПК України та КК України дотримані.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.
В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, оскільки санкція ч.2 ст.289 КК України передбачає покарання до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна, що дає можливість підписання даної угоди. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Згідно вимог ст.ст. 468-469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена, в тому числі, у провадженнях щодо кримінальних правопорушень тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують відповідно ст. 67 КК України покарання ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.
При цьому суд також вважає за можливе призначити відповідне узгоджене сторонами покарання без застосування конфіскації майна обвинуваченого, з урахуванням необхідності призначення йому покарання з іспитовим строком, та на підставі вимог ст. 77 КК України, у відповідності до яких, при звільненні від відбуття покарання з випробуванням не може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна.

Зазначена неточність угоди не є підставою для відмови у її затвердженні, оскільки покращує становище обвинуваченого, та є безпідставним при призначенні покарання з іспитовим строком, зважаючи на те, що конфіскація майна є додатковим покаранням.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 69 КК України, суд також має право не призначати додаткове покарання, в тому числі й у вигляді конфіскації майна.
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції кримінального закону.
Вид покарання узгоджується з характеризуючими матеріалами щодо обвинуваченого та пом`якшуючими обставинами, якими є щиро каяття, сприяння органам досудового слідства у розкритті злочину, тощо.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості, - підлягає затвердженню.
Так, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, а також визначенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Крім того, з обвинуваченого, на користь Держави України, слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 1144 гривень 15 копійок.
Запобіжний захід не обирався, підстав для обрання судом не встановлено.
Вирок суду від 22.11.2017 року за ч.1 ст. 185 КК України підлягає окремому виконанню, оскільки невиконання покарання за ним є окремим кримінальним провадженням, відносно якого вирок суду не набрав законної сили. Зазначені питання можливо вирішити в порядку, передбаченому ст.ст. 532-540 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, 473-475 КПК України, ст.ст. 15, 27, 50, 65, 66, 69, 69-1, 75-77, 289 КК України, суд
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.11.2020 року, підписану в кримінальному провадженні №0000744, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2020 року, укладену між прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять років без конфіскації майна.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи чи навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ), - на користь Держави України рахунок отримувача: UA0010004; отримувач коштів: Борисп. УК/Бориспіль/24060300; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007070; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 24060300), - 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 15 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, а саме: транспортний засіб автомобіль марки «Renault» моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ТОВ «УФЛ-фінанс», - залишити користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1