ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2511/20 Справа № 197/519/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи Широківський виправний центр (№75) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ангарська Іркутської області РФ, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2020 рокувідмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи Широківський виправний центр (№75) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що незважаючи на надані суду матеріали, що характеризують особу, у відношенні якої надійшло подання, суд врахував, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, судові витрати державі не відшкодовано, та дійшов висновку, що його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не виправдовує мети призначеного покарання, встановленої ч. 2 ст. 50 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначає, що судом першої інстанції належним чином не надано оцінки наявним в матеріалах доказам і навпаки, суд не висвітлив ОСОБА_7 саме як особистість, а тільки з боку того, що він є засудженим. Суд не врахував пояснення засудженого про те, що у нього дуже хворіє мати і він має трьох неповнолітніх дітей, які потребують батьківського піклування та матеріального утримання. Захисник вказує, що ним були подані до суду документи, які підтверджують, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 буде працевлаштований по місцю реєстрації в м. Жовті Води Дніпропетровської області, які не були оцінено судом. Зазначає, що доки ОСОБА_7 буде знаходитись в місцях позбавлення волі, він не зможе погасити залишок заборгованості в сумі 8695,19 грн. за виконавчим листом, оскільки роботи для засуджених в установі зараз немає, про що повідомляв в судовому засіданні і представник установи.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання державної установи Широківський виправний центр (№75), дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року змінено, вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 28, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року на підставі ст. 82 КК України замінено ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 2 роки 10 місяців 25 днів.
Початок строку відбування засудженим покарання 31 січня 2015 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 03 липня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений за час утримання в Кіровоградському СІЗО характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 26 вересня 2017 року по 29 жовтня 2018 року відбував покарання у державній установі П`ятихатська виправна колонія (№ 122) та за час відбування покарання характеризувався позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав.
З 30 жовтня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Широківський виправний центр (№ 75)» та за час відбування покарання характеризується позитивно, має 5 заохочень, дисциплінарних стягнень не має, проте мав профілактичну бесіду з приводу порушення розпорядку дня установи для засуджених, з 09 квітня 2018 року по 31 липня 2019 року був працевлаштований на об`єкті установи підсобним робітником, на теперішній час не працевлаштований, приймає участь в господарських роботах по благоустрою установи, проявляє корисну ініціативу, не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом та з іншими засудженими, має виконавчий лист на загальну суму 10379,79 грн., сума боргу за ним складає 8695,19 грн.
Також судом першої інстанції враховано висновок адміністрації державної установи «Широківський виправний центр (№ 75)» по факту порушення засудженим режиму утримання, оскільки останній був відсутній під час проведення вечірньої повірки.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки наявність 5 заохочень та відсутність стягнень не свідчить, що засуджений стає на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений відбув 3/4 покарання, має хвору мати та трьох неповнолітніх дітей, які потребують батьківського піклування та матеріального утримання, а також має намір працевлаштуватись після звільнення, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи захисника про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи Широківський виправний центр (№75) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4