Справа № 192/1518/20
Провадження № 1-кп/192/162/20
В И Р О К
Іменем України

"05" листопада 2020 р. смт. Солоне

Солонянський районний суд Дніпропетровської обл.
у складі:
головуючий-суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Солоне кримінальне провадження № 0000003 від 03.07.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, освіта середня спеціальна, судимості не має, військовозобов`язаного, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України,
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;
захисту обвинувачений ОСОБА_3
учасник провадження потерпіла ОСОБА_6 (подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності), -

з участю прокурора та обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , 28.06.2020 року близько 23.45 годин, прийшов на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де керуючись умислом на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав та відповідного дозволу ОСОБА_6 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла та іншого володіння особи, з порушенням вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, шляхом пошкодження замикаючих пристроїв вхідних дверей, незаконно проник в житловий будинок, чим порушив право господаря будинку на недоторканість житла, після чого був застигнутий в будинку власником ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла особи.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 , 28.06.2020 року приблизно о 23 години 45 хвилин, проник до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на ґрунті неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_6 , наніс останній не менше трьох ударів кулаком правої руки по лівому стегну ОСОБА_6 , кулаком лівої руки наніс не менше двох ударів в праве плече, та наніс кулаком лівої руки не менше трьох ударів в область голови потерпілої, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 , тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, обличчі та кінцівках та набряку м`яких тканин на лобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що вчинив кримінальні проступки, які інкриміновані йому, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив що розкаюється у вчиненому, зобов`язується більше так не вчиняти.

З огляду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних проступків визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, що підтримала потерпіла у поданій нею заяві від 22.09.2020.
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України так як він вчинив умисне легке тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 162 КК України так як він вчинив незаконне проникнення до житла особи.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про слухання справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доказаною за частиною 1 ст.125 та ч.1 ст.162 КК України. Тобто його вина, в межах пред`явленого обвинувачення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним проступків, вчинення обвинуваченим кримінальних проступків проти здоров`я та проти власності, особу обвинуваченого, який судимості не має; не працює, не одружений, утриманців не має, не має постійного місця проживання, характеризується посередньо, відсутність у нього соціальних зв`язків; хронічними захворюваннями не страждає; під диспансерним наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; щиро розкаюється, заподіяну шкоду не відшкодував, просить вибачення за вчинене, що є обставинами, які пом`якшують покарання; обтяжуючою обставиною суд визнає вчинення протиправних дій щодо особи похилого віку; приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як високі, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання громадські роботи та обмеження волі (з урахуванням вимог ст. 56 та частин 1 та 3 ст.61 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії:

-за ч.1 ст.125 КК України громадські роботи на строк 200 годин;

та

-за ч.1 ст.162 КК України обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому слід визначити покарання - обмеження волі на строк один рік чотири місяці.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненного, суд не знаходить.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого та визнання ним вини дають лише підстави для призначення покарання у вигляді обмеження волі у мінімальних його межах, передбачених санкціями відповідних статей, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його тримання в кримінально-виконавчій установі.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Арешт на речові докази не накладався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, відсутні підстави для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт;
за ч.1 ст.162 КК України - 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1