Справа №: 343/668/17
Провадження №: 1-кп/0343/28/20
У Х В А Л А
про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

18 листопада 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

10 січня 2019 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000705 від 13.11.2018 за ст. 185 ч.2, ст.186 ч.2 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Востаннє запобіжний захід продовжений ухвалою суду від 02.10.2020 та діє до 30 листопада 2020 року включно.

18 листопада 2020 року через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке вручено завчасно обвинуваченому та його захиснику, що вони підтвердили в судовому засіданні.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, незаконному заволодінні паспортом та іншим важливим особистим документом, грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, неодноразовому таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно. 27.03.2018 обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним правом внесення застави. 30.02.2018 ОСОБА_3 звільнений з-під варти у зв`язку зі внесенням застави. Однак він продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, тому 10.01.2019 йому знову обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вже в іншому кримінальному провадженні, в якому він обвинувачувався у повторному вчиненні крадіжки та повторному вчиненні грабежу, які в даний час об`єднані в одне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_3 може переховуватися від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі після пред`явлення йому підозри по деяких з них та під час застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Наведені обставини дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, передбаченим у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому до ОСОБА_3 є доцільним продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги зазначені ризики, а також неможливість розглянути кримінальне провадження до закінчення дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, виникла необхідність у продовженні строку вже обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 на 60 днів.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження строку тримання його під вартою. Просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, під час якого він буде виконувати всі покладені на нього обов`язки, так як він обіцяє більше не вчиняти злочини, а ризиків у вигляді перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи переховування від суду не існує на даний час. Уданому кримінальному провадженні досліджені вже всі докази, відповідно він не може ніяким чином перешкодити йому. Також не доцільним є переховування від суду, оскільки уникнити відповідальності таким чином не вдастся, а тільки є заграза більш суворого покарання.

Захисник ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_3 на більш м`який, такий як цілодобовий домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, судове слідство вже на стадії закінчення, тому доцільним йому буде обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 дане клопотання просив вирішувати на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 30.11.2020, однак судовий розгляд даного провадження не закінчено, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Як визначено в ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Крім цього, згідно з положеннями ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Мета та підстави застосування запобіжних заходів визначені у ст. 177 КПК України, зокрема метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Тобто, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе, а також, як цього вимагає ст. 194 КПК України, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту та оцінює їх з врахуванням положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім цього, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього. Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Чеботарі проти Молдови», п. 48, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень проти власності, громадського порядку, за які, у разі визнання його винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі.

В рамках об`єднаного кримінального провадження 02 жовтня 2020 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 листопада 2020 року включно.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що деякі з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати.

Зокрема, підставами вважати, що ОСОБА_3 може спробувати переховуватися від суду є те, що йому в межах даного об`єднаного кримінального провадження вже обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, однак, вийшовши під заставу, він знову обвинувачений у вчиненні аналогічних злочинів, в тому числі, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, тому в даний час, усвідомлюючи неминучість покарання за інкриміновані йому злочини, може почати переховуватись від суду.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може вчиняти інші злочини, є те, що, незважаючи, що на розгляді Долинського районного суду знаходилися 3 обвинувальні акти щодо нього за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 185 КК України, його обвинувачено у повторному вчиненні злочинів проти власності, по яких до суду поступили обвинувальні акти, обставини за якими досліджуються вже в об`єднаному кримінальному провадженні.

Однак, суд вважає необгрунтованими твердження прокурора про наявність ризику у вигляді перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії закінчення судового розгляду, всі докази надані суду та досліджені, як і допитані потерпілі та свідки, на яких наполягали учасники кримінального провадження, відповідно яким чином може вплинути обвинувачений на розгляд кримінального провадження прокурор не зазначає та ніяких доказів з даного приводу не наводить. Також безпідставним є посилання сторони обвинувачення у своєму клопотанні на п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки прокурор ні наводить ризику, передбаченого ним, ні не обгрунтовує його.

При цьому суд звертає увагу, що для обрання запобіжного заходу не має значення кількість ризиків, а має значення їх вагомість та достатність підстав вважати, що у разі не застосування певного виду запобіжного заходу, обвинувачений може здійснити, хоча б одну з дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо можливості застосування обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу, про який клопотала сторона захисту, суд, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 не має постійного джерела прибутку, обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться, в тому числі, до категорії тяжких злочинів, усвідомлює неминучість покарання за них, а також те, що більш м`який запобіжний захід не виключатиме ризиків переховування від суду чи вчинення нових злочинів, оскільки до обвинуваченого вже застосовувалися більш м`які запобіжні заходи в даному кримінальному провадженні, однак під час них йому поставлено в провину вчинення нових криімнальних правопорушень, що послужило підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, приходить до переконання, що доводи захисника та обвинуваченого щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу є недостатніми та необґрунтованими.

Отже, даючи оцінку вищевикладеному, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, його поведінку як під час досудового слідства та під час судового розгляду кримінального провадження, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу на даний час не в змозі гарантувати його належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Крім цього, суд прийшов до думки, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, та є остаточним, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Тому, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 196, 197, 199, 205, 336, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 16 січня 2021 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали в частині продовження строку тримання під вартою доручити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", якому направити копію даної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1