Справа № 216/4899/19
провадження 1-р/216/12/20
УХВАЛА
іменем України

09 жовтня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області клопотання Міністерства юстиції України, в порядку ч. 1 ст. 380 КПК України щодо роз`яснення ухвал Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року та від 17 грудня 2019 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018 у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено.

Вирок Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених передбачених пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "а" частини четвертої статті 228.1, частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у виді 11 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму - приведено у відповідність до законодавства України.

Вважати ОСОБА_3 засудженим:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України - до 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 307 КК України - до 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим до покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 19 лютого 2016 року.

Крім цього, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року додаткове клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Валуйського районного суду Бєлгородської області від 28.06.2019 року у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено.

Вирок Валуйського районного суду Бєлгородської області від 28.06.2019 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 2 ст. 313 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 Кримінального кодексу Російської Федерації частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22.01.2018 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 року, та остаточно призначено покарання у виді 8 років 9 місяців позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму приведено у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_3 засудженим:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі;

- на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Октябрського районного суду м. Белгорода від 22.01.2018 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 року, вважати остаточно засудженим до покарання у виді 8 (восьми) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 28 червня 2019 року.

29 вересня 2020 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч. 1 ст. 380 КПК України, надійшло клопотання Міністерства юстиції України, щодо надання додаткових роз`яснень вищезазначених ухвал, оскільки на думку російської сторони, ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2019 та 17.12.2019 недостатньо вмотивовані в частині призначення ОСОБА_3 покарання за сукупністю вчинених ним злочинів, а саме, зазначено, що Міністерство юстиції Російської Федерації, розглянувши лист-погодження на передачу засудженого ОСОБА_3 з Росії на Україну, для подальшого відбуття покарання у вигляді позбавлення волі та додатки до нього повідомляє, що українським судом у рішенні від 01.11.2019 не визначено відповідно до ч. 2 ст. 33 КК України покарання за кожний злочин вчинений ОСОБА_3 у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у зв`язку з цим не зрозуміло за яке з вчинених злочинів призначено покарання. Окрім цього, український суд ухвалою від 01.11.2019 при приведенні у відповідність із законодавством України вироку російського суду від 22.01.2018 погіршив становище ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК, у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі, тоді як вказаною ухвалою українського суду за діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України визначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, що суперечить положенням ст. 11 Конвенції, якою передбачено, що під час зміни покарання не повинно погіршувати положення засудженої особи.

Вказані обставини, на думку Міністерства юстиції Російської Федерації, викликають питання, щодо законності рішень українських судів.

Враховуючи викладене просять повідомити позицію по викладених вище питаннях та повідомити чи передбачається внесення уповноваженим органом України відповідної ухвали про скасування ухвал Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2019 та від 17.12.2019.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України, не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Суд дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Виходячи зі змісту листа Міністерства юстиції Російської Федерації №06-74945/20 від 06.07.2020, який додано до клопотання, українським судом у рішенні від 01.11.2019 не визначено відповідно до ч. 2 ст. 33 КК України покарання за кожний злочин вчинений ОСОБА_3 у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у зв`язку з цим не зрозуміло за яке з вчинених злочинів призначено покарання. Окрім цього, український суд ухвалою від 01.11.2019 при приведенні у відповідність із законодавством України вироку російського суду від 22.01.2018 погіршив становище ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК, у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі, тоді як вказаною ухвалою українського суду за діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України визначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, що суперечить положенням ст. 11 Конвенції, якою передбачено, що під час зміни покарання не повинно погіршувати положення засудженої особи. Отже, на думку Міністерства юстиції Російської Федерації, роз`ясненню підлягає зміст ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2019.

Судом встановлено, що за вироком Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених передбачених пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1, пунктом "а" частини четвертої статті 228.1, частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у виді 11 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Санкція ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого, і зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

Відповідно до діючого законодавства України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, кваліфікуються за ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Стаття 15 ч. 1, 2 КК України передбачають що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Стаття 30 КК РФ відповідає ст. 15 КК України.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України за ознаками незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів вчинений організованою групою, а також за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння безпосередньо спрямованого на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів організованою групою, який не доведено до кінця з причин які не залежали від її волі.

Щодо першого зауваження слід заначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. (частина 2 вказаної статті КК України)

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) ( 2341-14 ) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.

При цьому, зазначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК (2341-14), які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Як вбачається з вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, ОСОБА_3 засуджено, зокрема, за пунктами «а, г» частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно- телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою, у великому розмірі (4 епізоди), пунктом "а" частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Оскільки, дії ОСОБА_3 (5 епізодів) кваліфіковані за одними і тими ж пунктами («а та г»), однією і тією ж частиною статті (частина 4), однією і тією ж статтею (ст. 228.1) КК РФ, тобто є тотожними, враховуючи положення ст. 30 КК України та вимоги вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ, дії засудженого (5 епізодів) при приведенні у відповідність із законодавством України не є сукупністю правопорушень, тому підлягають кваліфікації та охоплюються однією частиною статті (частина 3) та однією статтею (ст. 307) КК України.

З урахуванням наведеного, висновок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зазначений в ухвалі від 01 листопада 2019 року, а саме: «вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України - до 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна» є правильним, обґрунтованим та таким, що не порушує вимоги ст. 11 Конвенції.

Щодо другого зауваження слід зазначити наступне.

Як вбачається з вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, ОСОБА_3 засуджено, зокрема, за частиною 3 статті 30, пунктами "а", "г" частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою осіб, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Відповідно до положень ст. 16 КК України, кримінальна відповідальність за готування до злочину і замах на злочин настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин.

Санкцією частини 3 ст. 307 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Частиною 3 ст. 68 КК України встановлено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією частини 3 статті 307 КК України становить 8 років.

При цьому, мінімальний строк покарання визначений санкцією частини 3 ст. 307 КК України становить 9 років позбавлення волі

Отже, вказаним вимогам висновок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зазначений в ухвалі від 01 листопада 2019 року, а саме: «вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України - до 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна», відповідає, тому є правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, оскільки за вироком Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018 ОСОБА_3 засуджено за вчинення декількох злочинів, та остаточне покарання визначено на підставі ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, за сукупністю злочинів 11 років 6 місяців позбавлення волі, тому при приведенні даного вироку у відповідність із законодавством України, остаточне покарання ОСОБА_3 також було визначено за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно визначено 11 років 6 місяців позбавлення волі.

Таким чином, при приведенні вироку російського суду від 22.01.2018 у відповідність із законодавством України, Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 01.11.2019, ОСОБА_3 остаточне покарання було визначено - 11 років 6 місяців позбавлення волі, що є тотожним з покаранням призначеним ОСОБА_3 за вироком Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 22.01.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30.03.2018 та уточненнями, внесеними ухвалою Бєлгородського обласного суду від 10.04.2018, тобто становище особи засудженого погіршено не було, що відповідає положенням ст. 11 Конвенції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 01 листопада 2019 року є обґрунтованою, відповідає вище переліченим нормам Закону, а також вимогам Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, тому її зміст окремому роз`ясненню не підлягає, внаслідок чого у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України, поданого в порядку ч. 1 ст. 380 КПК України, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369-372, 380, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України, поданого в порядку ч. 1 ст. 380 КПК України щодо роз`яснення ухвал Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року та від 17 грудня 2019 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.

Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1