ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/60/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 705/5286/18 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів

за участю прокурорів

захисника

обвинуваченого

потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_14 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_13

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 11.11.2002 року Уманським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.189 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 2) 03.02.2005 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання з покарання за вироком Уманського міського суду від 11.11.2002 року приєднано 1 рік 6 місяців і остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 03.10.2008 року по відбуттю строку покарання; 3) 05.12.2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнився 05.12.2014 року по відбуттю строку покарання;

4) 22.05.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. Звільнився 29.07.2015 року по відбуттю строку покарання; 5) 01.03.2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 10 місяців обмеження волі. Звільнився 05.08.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 18 днів, судимості не зняті і не погашені,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою, скасований, звільнений з-під варти із зали суду.

Документи, надані стороною обвинувачення в ході судового розгляду справи, залишені в матеріалах судового провадження.

в с т а н о в и л а :

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачення в тому, що він 03.06.2018 року близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, підійшовши до своєї матері ОСОБА_14 , почав утримувати останню за одяг та наносити удари руками в різні частини тіла ОСОБА_14 , тим самим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме завдав фізичного болю, після чого, відкрито з рук ОСОБА_14 вирвав мобільний телефон марки «Нокіа» фіолетового кольору вартістю 300 гривень та з шиї, шляхом ривка, зірвав золотий ланцюжок 585 проби вагою 6,8 грам вартістю 3944 грн, на якому знаходився золотий хрестик 585 проби вагою 1,83 грами вартістю 1061 грн, після цього залишив приміщення вказаної квартири, чим завдав ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 5305 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_13 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Вироком районного суду ОСОБА_13 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Повторно допитати потерпілу та свідка ОСОБА_15 , дослідити матеріали кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_16 визнати винуватим та засудити за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. При цьому вказує, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відсутність належного аналізу всіх доказів у сукупності, упередженість при їх оцінці, однобічне та неповне наведення досліджених доказів, висновки суду першої інстанції вказують на незаконність рішення про виправдання ОСОБА_16 за ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_14 не погоджуючись з вироком районного суду, просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Вважає, що вина ОСОБА_16 була доведена, проте судом не були взяті до уваги всі належні та допустимі докази з яких і покази свідка її доньки - ОСОБА_15 , яка підтвердила зазначені дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок суду залишити без змін, доводи потерпілої ОСОБА_14 , яка відмовилась давати покази, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Провівши часткове дослідження доказів за клопотання прокурора по вказаному кримінальному провадженню, колегія суддів приходить до переконання про недоведеність, що в діях ОСОБА_16 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_16 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив що влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, він був вдома. Коли його мати, потерпіла у справі, прийшла з базару, вони посварилися, так як він просив у матері гроші, а вона йому не давала. Тоді він пішов до себе у кімнату, взяв з шухляди хрестик, який раніше належав його приятелю ОСОБА_17 , і поїхав з приятелем до ломбарду, де здав хрестик. Ці події відбувались в післяобідній час. Коли він був удома, то у матері нічого з шиї не зривав і нічого у неї не забирав. Крім того зазначив, що мати на нього намовляє, так як хоче, щоб він позбавився наркотичної залежності, перебуваючи за гратами.

Потерпіла ОСОБА_14 в суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що влітку 2018 року її син ОСОБА_13 влаштував скандал, бігав з ножем. Коли потерпіла пішла в свою кімнату, ОСОБА_13 пішов за нею, при цьому погрожуючи ножем та висловлюючи погрози. Після чого ОСОБА_13 схватив потерпілу за халат, провів рукою по обличчю потерпілої, зірвавши з шиї ланцюжок з хрестиком. Потерпіла дістала з кишені халату мобільний телефон, набрала номер дочки, попросивши щоб та її спасла, однак тут повернувся ОСОБА_13 , і вирвав з її рук телефон. З приводу тілесних ушкоджень вона не оглядалась, хоча у неї були подряпини біля носа і ніс був припухлий. Викрадений у неї хрестик дочка викупила самостійно з ломбарду. Телефон їй ОСОБА_13 повернув за тиждень, потім знову брав користуватись, але втратив.

Допитана свідок ОСОБА_15 в суді першої та апеляційної інстанції показала, що являється дочкою потерпілої та сестрою обвинуваченого. Свідок була вдома в той час, коли до неї зателефонувала мати. З розмови свідок зрозуміла, що у матері якийсь скандал. Так як мати закінчила дзвінок, свідок сама їй перетелефонувала і мати їй сказала «Таня спасай». ОСОБА_15 викликала одразу поліцію на адресу матері і сама також туди поїхала. Їхала вона з старшим братом, приїхала до матері десь через 30 хвилин після телефонної розмови з матір`ю. Коли приїхала до матері, то остання була на вулиці з поліцейськими. Мати повідомила, що ОСОБА_13 зірвав у неї з шиї ланцюжок з хрестиком. Наступного дня свідок почала ходити по ломбардах, але викраденого не знайшла. Через пару днів ОСОБА_13 сам повідомив, куди здав викрадене і в тому ломбарді свідок з потерпілою викупили хрестик.

Згідно зі ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, дотримуючись засад змагальності, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Проаналізувавши докази винуватості ОСОБА_16 на які послався орган досудового розслідування, колегією суду встановлено, що в справі відсутні докази, які б у своїй сукупності підтверджували відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно. Крім пояснень потерпілої ОСОБА_14 , яка в подальшому в суді апеляційної інстанції відмовилась від показів та свідка ОСОБА_15 , яка взагалі не була свідком конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, а лише підтвердила факт телефонного дзвінка та викупу хрестика з ломбарду, в матеріалах справи належні, допустимі та достовірні докази відсутні.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції упереджено підійшов до оцінки доказів та не дав належної оцінки письмовим доказам, показам свідка ОСОБА_15 та в основу судового рішення поклав лише покази обвинуваченого, є необґрунтованими.

Так, сторона обвинувачення, поряд з іншими питаннями, повинна була довести перед судом належними та допустимими доказами факт перебування станом на 3 червня 2018 року у володінні потерпілої майна, зазначеного у обвинуваченні (мобільний телефон марки «Нокіа» фіолетового кольору, золотий ланцюжок 585 проби вагою 6,8 грам, золотий хрестик 585 проби вагою 1,83 грами), вартість такого майна, а також те, що вказане майно було відкрито викрадене у потерпілої і такі дії вчинив обвинувачений ОСОБА_13 .

У своїх показаннях потерпіла підтверджує пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення в частині відкритого викрадення у неї майна. Свідок ОСОБА_15 підтверджує лише факт телефонного дзвінка, зробленого потерпілою, а також факт викупу хрестика з ломбарду після того, як обвинувачений повідомив ломбард, до якого він хрестик здав.

Проте, прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт належності викраденого у потерпілої майна саме потерпілій, вид такого майна, його вартість.

Крім того, прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував модель мобільного телефону, який був викрадений у потерпілої, а також його вартість на час викрадення.

Також, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вагу ланцюжка та хрестика, зазначених у обвинуваченні, матеріал, з якого такі вироби виготовлені, пробу металу, за умови що вироби виготовлені із золота. Зокрема, суду не було надано висновку експерта, який би надавав відповіді з цих питань в частині, що стосуються хрестика, який було повернуто потерпілій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відкинув як неналежний доказ, відомості, викладені у протоколі додаткового огляду предметів від 19.11.2018 року, в ході якого був оглянутий хрестик, так як у протоколі огляду не зазначено компетенцію спеціаліста, який був залучений до огляду, чим підтверджується його компетентність при визначенні металу, з якого виготовлено виріб, який спеціальний хімічний реактив використовувався при проведенні огляду. Крім того, вказаний огляд за участю спеціаліста не замінює собою висновок експерта з питань, встановлених під час огляду.

Тобто, пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення в частині майна, яке було відкрито викрадене, базується виключно на припущеннях, жодним доказом не підтверджених.

Частина 2 статті 290 КПК України визначає, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 12 статті 290 КПК України визначає, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив про те, що фіскальний чек та договір про заміну кредитора у зобов`язанні, які були видані потерпілою та визнані слідчим в якості речового доказу, суд не досліджував у судовому засіданні, при цьому вказані речові докази стороні захисту не були відкриті стороною обвинувачення. У судовому засіданні суд першої інстанції, перевіряючи доводи сторони захисту, дослідив протокол відкриття обвинуваченому та його захисникові матеріалів кримінального провадження. За результатами встановлено, що протокол містить посилання лише на те, що стороні захисту було відкрито матеріали провадження у певній кількості аркушів, без конкретного переліку матеріалів, які були відкриті. Тобто, такі речові докази як фіскальний чек та договір про заміну кредитора у зобов`язанні не були відкриті стороні захисту. Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання прокурора на те, що у матеріалах кримінального провадження наявний опис документів і згідно даного опису надавались матеріали для ознайомлення, так як суд позбавлений можливості перевірити чи відповідає опис матеріалів кримінального провадження фактичним матеріалам кримінального провадження, які були відкриті стороні захисту.

З аналогічних підстав у судовому засіданні не було оглянуто в якості речового доказу хрестик, який був переданий потерпілій на зберігання. При цьому, судом було з`ясовано, що на зберігання потерпіла отримала хрестик 19.11.2018 року, після чого хрестик ні слідчому, ні прокурору не надавала. Вказана обставина повністю підтверджує доводи захисту про те, що такий речовий доказ не відкривався стороні захисту, так як об`єктивно хрестик не міг перебувати у сторони обвинувачення на час відкриття матеріалів кримінального провадженні стороні захисту.

Враховуючи те, що суд не міг допустити як допустимі вказані вище докази, тому суд першої інстанції вірно відкину як недопустимі і відомості, отримані під час огляду предметів від 01.11.2018 року, під час якого слідчий оглядав фіскальний чек, договір про заміну кредитора у зобов`язанні та хрестик.

Витяг з обліково-реєструючого програмного забезпечення, який стосується договору фінансового кредиту та застави, укладеного між ПТ «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» І Компанія» та ОСОБА_13 , який був наданий на запит слідчого, також не являється достатнім доказом, який підтверджує вартість хрестика, метал, з якого він виготовлений, його вагу та пробу металу, за умови якщо хрестик був виготовлений з золота, так як вказані питання підлягали вирішенню шляхом проведення відповідної експертизи.

Дані протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої лише підтверджують її показання, які вона надала в суді, а дані протоколу проведення слідчого експерименту з обвинуваченим не вказують на факт вчинення грабежу. Дані довідки про вартість майна лише підтверджують вартість золотого ланцюжка і хрестика. Витяг з обліково-реєструючого програмного забезпечення, а саме договір фінансового кредиту та застави, який ідентичний оригіналу договору, не є достатнім доказом винуватості Трубкіна в інкримінованому злочині.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що перевіркою матеріалів кримінального провадження, проведенням повторного допиту обвинуваченого, потерпілої, яка взагалі відмовилась давати покази з приводу подій того дня, свідка ОСОБА_15 , яка не була безпосереднім свідком відкритого викрадення майна, поєднаного з насильством, не встановлено та не доведено, що в діях ОСОБА_16 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

- «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів для доведення в діях ОСОБА_16 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та вважає, що у зв`язку із зазначеним, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_13 .

Доводи прокурора про упередженість судового слідства, сумніви та протиріччя викладені в судовому рішенні, колегія суддів вважає безпідставними. Районний суд перевірив всі докази обвинувачення в межах своїх прав та обов`язків і прийняв правильне рішення.

Під час перевірки судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не встановила обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_16 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України постановлено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та Конституції України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора та потерпілої слід залишити без задоволення.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Уманського міськрайонного суду черкаської області від 04 березня 2019 року про виправдання ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - суддя

Судді