1Справа № 335/483/20 1-кп/335/222/2021
В И Р О К
28 січня 2021 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, працює у ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» інженером, зареєстрований за адресом АДРЕСА_1 , мешкає за адресом АДРЕСА_2 , раніше не засудженого:
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
07.12.2019 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював виїзд з автомобільної стоянки на проїзну частину вул. Перемоги в м. Запоріжжя, яка розташована поблизу будинку №26. Під час подальшого руху, під`їжджаючи до виїзду на проїзну частину вул. Перемоги, водій ОСОБА_7 зупинив керований транспортний засіб для надання переваги в русі транспортним засобам, які в той час рухались по ній.
В цей же час, вказаний виїзд справа-наліво за напрямком руху водія ОСОБА_7 , перетинала пішохід ОСОБА_6 ..
Надалі, водій ОСОБА_8 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_6 , відновив свій рух, рухаючись прямолінійно в напрямку проїзної частини вул. Перемоги, скоївши тим самим на неї наїзд.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
-п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися , що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п.10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає».
Порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за №9-876 від 18.12.2019, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи за №1141 від 11.12.2019, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритою тупої травми колінного суглобу: перелом латерального виростка великогомілкової кістки, з переломом кортикального слою та імпресією суглобової поверхні, ушкодження заднього рогу медіального меніску, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я».
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. Суду, під час допиту 24.09.2020 року, пояснив, що 07.12.2019 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, він керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював виїзд з автомобільної стоянки на проїзну частину вул. перемоги в м. Запоріжжя, яка розташована поблизу будинку №26. Зупинив керований автомобіль, щоб пропустити потік транспортних засобів, який в той момент рухався по проїжджій частині зазначеної вулиці. Дочекавшись проїзду транспортного потоку, він відновив свій рух, виконуючи маневр правого повороту, з метою подальшого виїзду та продовження руху по проїжджій частині вул. Перемоги. Одночасно разом з початком відновлення свого руху він виявив попереду керованого автомобіля жінку-пішохода, з тілом якої в момент її виявлення стався контакт передньою частиною бампера, в результаті якого вона оперлася на капот. Жінка рухалася в темпі спокійного кроку. Після контакту передньою частиною свого автомобіля з тілом потерпілою, він негайно зупинив керований автомобіль, і попрямував до постраждалої. Падала чи ні вона на проїжджу частину в результаті наїзду, пояснити не може, оскільки цього не бачив. У той момент, коли він вийшов з салону керованого автомобіля, потерпіла вже стояла на проїжджій частині в місці наїзду і скаржилася на біль в лівій нозі. Поговоривши з жінкою, вони разом за наполяганням постраждалої поїхали на автомобілі в міську лікарню № 10, для подальшого її обстеження. У скоєному щиро кається.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 під час допиту 24.09.2020 року, пояснила, рухаючись поблизу житлового будинку № 26 по вул. Перемоги, тротуар по якому вона рухалася, розривав виїзд з парковки, розташованої біля зазначеного будинку, зліва по ходу її руху. До того моменту, як вона підійшла до даного виїзду, з парковки виїхав автомобіль «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Водій вказаного автомобіля перед виїздом на проїжджу частину зупинив керований автомобіль таким чином, що він розташовувався до неї правою частиною кузову, перекривши велику частину виходу з тротуару для перетину вказаного виїзду. В зв`язку з тим, що прохід був звужений, з огляду на зупиненого зазначеного автомобіля, вона почала перетинати вказаний виїзд. У момент виходу з тротуару, вказаний автомобіль стояв, і лише коли вона вже подолали більшу частину зазначеного виїзду, водій різко відновив свій рух, зробивши буквально відразу наїзд на неї. У більшій частині наїзд відбувся на нижню ліву кінцівку,
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При визначенні ОСОБА_7 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав себе винним повністю, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках в КУ «ЗОНД», КУ «ЗОПЛ» не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, 24.10.2010 року, частково відшкодував завдану потерпілій шкоду.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи сукупність вищевказаних обставин, суд вважає доцільним призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Суд вважає, що призначення такого покарання, мета покарання передбачена ч. ч. 2, 3 ст. 50 КК України, буде досягнута при призначенні йому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.
Також призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Позивачем ОСОБА_6 27.02.2020 року подано до суду цивільний позов до відповідача ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою злочином, в обґрунтування якого вказує наступне.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.12.2019 року, вона отримала тілесні ушкодження, в зв`язку з чим їй було завдано шкоди, пов`язаної із витратами на лікування у розмірі 5 862,30 грн..
Крім того їй було завдано моральної шкоди. Наслідки подій що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, змінили її звичайний уклад життя. Позивач внаслідок ДТП отримала травму ноги, у результаті чого дотепер вимушена знаходиться на лікарняному, та не може приступити до виконання своїх трудових обов`язків. Враховуючи, що вона є єдиним годувальником у сім`ї та єдиним доходом була її заробітна плата, на протязі трьох місяців сім`я була залишена без засобів для існування. Вона до тепер відчуває негативні наслідки тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, які заважають їй вести звичайний спосіб життя, обумовили необхідність пошуку та залучення додаткових ресурсів, залучення значних фізичних та духовних ресурсів.
Розмір завданої моральної шкоди оцінює в розмірі 100 000 грн..
Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Представником відповідача ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву у якому зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-V від 01.07.2004 року в страхові компанії «Еталон». Вважає, що витрати на лікування та моральну шкоду повинна сплатити саме страхова компанія «Еталон». Також зазначає, що ОСОБА_7 не відмовляється від відшкодування завданої моральної шкоди з урахуванням принципу розумності та достатності, але її наявність та розмір 100 000 грн. не підтверджуються наданими суду доказами.
Відповідач ОСОБА_7 позов визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов.
Ухвалою суду від 09.07.2020 року залучено до участі в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН».
Представником третьої особи надано письмові пояснення, у яких, окрім іншого, зазначає, що розмір страхового відшкодування не розраховувався, прав потерпілої ПрАТ «СК» Еталон» не порушено, позивач не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Щодо вимог ОСОБА_6 про відшкодування збитків на придбання ліків у розмірі 5 862,30 грн, встановлено наступне.
Відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана з лікуванням потерпілого.
За змістом пунктів 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських засобів.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована ПрАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» відповідно страхового полісу №АМ/8452726, що не заперечується відповідачем.
Таким чином, ПрАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН», уклавши з ОСОБА_7 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки саме на страхову компанію покладено обов`язок сплатити потерпілій відшкодування збитків на придбання ліків, але ПрАТ «Страхова Компанія «ЕТАЛОН» не залучено до участі в справі в якості відповідача.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Дослідженням письмових доказів, наданих в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що заподіяна ОСОБА_6 моральна шкода є очевидною.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , які полягали у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, а наслідки для потерпілої є психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Суд зважує і на те, що потерпіла перенесла фізичний біль, обумовлений спричиненими їй тілесними ушкодженнями, переживала емоційний стрес, у зв`язку з чим у неї виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію.
Враховуючи глибину і тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_6 , суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості за обставин цього кримінального провадження.
Частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6000 грн., виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової (правничої) допомоги від 15.01.2020 №6/20, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6000 грн. від 26.02.2020, актом на підтвердження витрат від 12.12.2019, розрахунком суми судових витрат.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 267,09 грн..
На підставі ст.174 КПК України, арешт накладений, з метою збереження речових доказів, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року на транспортний засіб марки «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 що належить ОСОБА_7 , підлягає скасуванню.
Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-876 від 18.12.2019 року в сумі 1099,07 грн., судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №9-862 від 02.01.2020 року в сумі 1884,12 грн., на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, відповідно до якої суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не скоїть нового злочину, і виконає покладені на нього таки обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року на транспортний засіб марки «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 що належить ОСОБА_7 .
Речовий доказ - транспортний засіб марки «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 що належить ОСОБА_7 , повернути останньому.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-876 від 18.12.2019 року в сумі 1099,07 грн., судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №9-862 від 02.01.2020 року в сумі 1884,12 грн..
Запобіжний захід не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1