Справа № 523/557/19
Провадження №1-кп/523/468/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

перекладача ОСОБА_14

обвинувачених (підсудних) ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0005123, внесене до ЄРДР 10.11.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шамкір Республіки Азербайджан, азербайджанця за національністю, громадянина Республіки Азербайджан, зі середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не маючого місця реєстрації на території України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше на території України не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Шамкір Республіки Азербайджан, азербайджанця за національністю, громадянина Республіки Азербайджан, зі середньою освітою, неодруженого і офіційно не працевлаштованого, не маючого місця реєстрації на території України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше на території України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
09.11.2018 року, приблизно о 21:00 годині, підсудні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи умисно й за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном із застосуванням насилля, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знаходячись неподалік від бару «Восток», розташованого на території гідропарку «Лузанівка» по вул.Миколаївська дорога у м.Одесі, підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_17 , який розмовляв по мобільному телефону, та підсудний ОСОБА_16 умисно завдав один удар кулаком в область голови потерпілого, від чого той впав на землю, а вказані підсудні, передбачаючи спричинення суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, спільно й обумовлено, з метою подолання опору зазначеного потерпілого, вдвох стали наносити множинні удари ногами і руками в область обличчя та тулуба потерпілого, який знаходився на землі й не чинив опору.

Надалі, підсудні ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , нахилившись до потерпілого ОСОБА_17 , заволоділи належним останньому майном: мобільним телефоном марки «Iphone 5С» імей НОМЕР_1 , вартістю 5000 гривень, з сім-картою оператора «лайфселл» (093-100-9006), який знаходився на землі біля потерпілого, а також шкіряним рюкзаком чорного кольору, вартістю 3500 гривень, що перебував на плечах потерпілого та у якому знаходились: гаманець чорного кольору, матеріальної цінності для останнього не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2000 гривень; електронна цигарка, вартістю 3500 гривень; паспорт громадянина України, закордонний паспорт та посвідчення водія на ім`я потерпілого, після чого, підсудний ОСОБА_15 наніс один удар потерпілому по голові, від якого той втратив свідомість, а вказані підсудні заволодівши переліченим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом та спричинивши таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 14000 гривень.

Внаслідок означених насильницьких дій підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , потерпілому ОСОБА_17 , згідно з висновком експерта №2626 від 28.12.2018 року, було спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, яке не було небезпечним для життя, але викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Підсудний ОСОБА_16 в суді свою провину за висунутим обвинуваченням первісно не визнавав повністю та відмовлявся надавати пояснення, але в подальшому змінив свою позицію, виявив бажання дати показання і будучи допитаним в судовому засіданні, заперечував фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення та пояснив суду про те, що у нього в той вечір виник словесний конфлікт з раніше незнайомим потерпілим ОСОБА_17 , який під час розмови по мобільному телефону висловлювався нецензурною лайкою, а через деякий час до них підійшов ОСОБА_15 , якому здалось, що потерпілий хоче вдарити його, та який наніс удар потерпілому першим, від чого той впав на землю, оскільки перебував у нетверезому стані. Впавши на землю, потерпілий свідомості не втрачав та сказав їм, що з нього досить, після чого вони пішли по домах та по дорозі ОСОБА_15 передав йому 600 гривень, які дістав із знайденого ним гаманця.

З отриманими в суді показаннями потерпілого ОСОБА_17 , підсудний ОСОБА_16 не погодився, але причину своєї незгоди не повідомив, а після допиту свідка ОСОБА_18 в суді, - погодився лише частково, не оспорюючи заволодіння гаманцем потерпілого, але заперечував завдання потерпілому тілесних ушкоджень. В останньому слові, просить не позбавляти його волі.

Підсудний же ОСОБА_15 свою провину за висунутим обвинуваченням первісно не визнав повністю та заявив про свою непричетність до інкримінованого кримінального правопорушення, відмовившись надавати інші пояснення. В подальшому, підсудний ОСОБА_15 змінив свою позицію та будучи допитаним в судовому засіданні, фактично заперечував обставини інкримінованого обвинувачення і надав аналогічні підсудному ОСОБА_16 пояснення, зокрема про те, що дійсно він першим завдав удар потерпілому ОСОБА_17 , оскільки йому здавалось, що той хотів вдарити ОСОБА_16 , а гаманець він знайшов до цього на землі, при виході з бару, частину грошей з якого віддав ОСОБА_16 .

Проте, після попереднього допиту потерпілого ОСОБА_17 , підсудний ОСОБА_15 поясняв суду про те, що у той час знаходився вдома та не може пояснити причини відшкодування його дядьком матеріальної шкоди потерпілому, а після допиту свідка ОСОБА_18 , - не оспорював заволодіння майном потерпілого. В останньому слові, просить не позбавляти волі.

Незважаючи на фактичне невизнання підсудними ОСОБА_16 та ОСОБА_15 своєї провини у скоєнні інкримінованого за обвинувальним актом діяння, винність зазначених осіб у вчиненні вищеописаного кримінального правопорушення об`єктивно доведена й повністю підтверджується наступними дослідженими і перевіреними в судовому засіданні доказами:

показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_17 , який пояснив суду про обставини раптового нападу на нього підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , під час чого в ході його спілкування мобільним телефоном до нього підійшов ззаду перший з вказаних підсудних та наніс йому удар рукою у голову, від якого він впав на землю та не міг чинити опір, а вказані підсудні стали наносити йому множинні удари руками та ногами по різних частинах тіла, від яких він намагався захиститися шляхом прикриття голови руками, після чого підсудні заволоділи його майном мобільним телефоном марки «Iphone 5С», що перебував на землі біля нього, шкіряним рюкзаком, що був на його плечах та в якому знаходився гаманець з грошима, особистими документами та електронною цигаркою, а підсудний ОСОБА_15 після цього завдав йому рукою удар в голову, від чого він втратив свідомість та що мало місце 09.11.2018 року приблизно о 21:00 годині у гідропарку «Лузанівка». Через деякий час, у лікарні він прийшов до тями та побачив свою дружину, а у подальшому, після виписки з лікарні, він разом з очевидцем тих подій свідком ОСОБА_18 відшукали частину його майна мобільний телефон і документи у сторонніх осіб, документи у адміністрації гідропарку, електронну цигарку та рюкзак знайшли біля бару. Приблизно через тиждень йому зателефонував свідок ОСОБА_18 , який повідомив про те, що бачив підсудних ОСОБА_16 і ОСОБА_15 неподалік від того ж місця, де його пограбували, а він зателефонував до поліції, наряд якої затримав підсудних. Після цього, він у відділі поліції впізнавав підсудних по фотознімках та протягом досудового розслідування, з ним зустрічався дядько підсудного ОСОБА_15 , який відшкодував йому матеріальну шкоду. На своїх показах наполягає;

аналогічними показаннями свідка ОСОБА_18 , який будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив про обставини безпосереднього спостереження ним за тим, як підсудні ОСОБА_16 та ОСОБА_15 заволоділи майном його знайомого потерпілого ОСОБА_17 , який лежав на землі та не чинив якогось опору, що мало місце у гідропарку «Лузанівка». При цьому, підсудний ОСОБА_16 , забравши у потерпілого рюкзак, разом з ОСОБА_15 побігли у невідомому напрямку та він бачив, як вони кинули рюкзак потерпілого приблизно в 30-ти метрах, а коли він підбіг до потерпілого, той, не рухаючись, продовжував лежати спиною до землі, його обличчя було у крові та він був непритомний. Через короткий проміжок часу (приблизно 5-10 сек.), він привів потерпілого до тями та невдовзі приїхала бригада швидкої допомоги, з якими він разом з потерпілим поїхали до лікарні. В подальшому, в поліції він впізнавав підсудних за фотознімками та на своїх показах наполягає;

показаннями допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_19 , який підтвердив зроблені ним висновки при проведенні судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_17 та пояснив, що виявлений ним у потерпілого закритий перелом кісток носа об`єктивно спостерігався при візуальному огляді останнього та вбачався з наданих на експертизу медичних документів, зокрема, результатів комп`ютерної томограми голови зазначеного потерпілого. Не виключає, що у потерпілого раніше (задовго до досліджених подій) вже був діагностований перелом кісток носа, проте це не виключає можливості їх повторного перелому у розглядуваному випадку. На своїх висновках наполягає.

Окрім викладеного, вина кожного з підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у висунутому їм обвинуваченні також підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які долучені до матеріалів судового провадження:

протоколом прийняття у потерпілого ОСОБА_17 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.11.2018 року, згідно з яким останній коротко повідомив про відкрите викрадення невідомими на той час особами належного йому майна: мобільним телефоном «Iphone 5С», з сім-карткою, рюкзаком чорного кольору, в якому знаходились паспорт, водійське посвідчення на його ім`я, а також шкіряний гаманець чорного кольору з грошима та електронна цигарка, що мало місце 09.11.2018 року приблизно о 21:00 години, у гідропарку «Лузанівка» (т.3 а.с.2);

результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з протоколу якого вбачається, що 19.11.2018 року потерпілий ОСОБА_17 впізнав за фотознімком ОСОБА_15 , як особу, яка разом з підсудним ОСОБА_16 09.11.2018 року у гідропарку «Лузанівка» нанесли тілесні ушкодження та викрали належне йому майно (т.3 а.с.3-5);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2018 року, у якому зафіксовано впізнання потерпілим ОСОБА_17 фотознімку ОСОБА_16 , як особи, яка разом з підсудним ОСОБА_15 нанесли йому тілесні ушкодження та викрали належне йому майно (т.3 а.с.6-8);

заявою потерпілого ОСОБА_17 від 19.11.2018 року, у якій останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження належний йому мобільний телефон марки «Iphone 5С», золотистого кольору, з сім-карткою № НОМЕР_2 , що був у нього викрадений 09.11.2018 року в гідропарку «Лузанівка» (т.3 а.с.9);

протоколом огляду речових доказів від 19.11.2018 року, зі змістом якого та фототаблиці до нього слідує, що об`єктом огляду з використанням технічних засобів фіксування був мобільний телефон марки «Iphone 5С», в корпусі золотистого кольору, імей НОМЕР_3 , з сім-карткою НОМЕР_2 (т.3 а.с.10-11);

результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з протоколу якого вбачається, що 19.11.2018 року свідок ОСОБА_18 впізнав за фотознімком ОСОБА_15 , як особу, яка разом з підсудним ОСОБА_16 нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 , після чого заволоділи належним йому майном (т.3 а.с.14-16):

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2018 року, з якого слідує впізнання свідком ОСОБА_18 фотознімку ОСОБА_16 , як особи, яка разом з підсудним ОСОБА_15 нанесли тілесні ушкодження та викрали майно ОСОБА_17 біля бару «Восток», а також як особи, яка після цього, залишаючи місце скоєння злочину, тримав в руках рюкзак потерпілого (т.3 а.с.17-19);

результатами особистого обшуку затриманого в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_15 , в ході чого, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в останнього був вилучений, поміж іншого, шкіряний гаманець чорного кольору із надписом «Giorgio Ferretti» (т.3 а.с.24-28);

протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.11.2018 року, з якого та фототаблиці до нього слідує впізнання потерпілим ОСОБА_17 шкіряного гаманця чорного кольору, що був у нього викрадений в гідропарку «Лузанівка» біля кафе «Восток» 09.11.2018 року та має ушкодження у вигляді розриву підкладки з одного боку відділення для копійок (т.3 а.с.29-34);

результатами огляду речових доказів, з протоколу якого та фототаблиці до нього слідує, що об`єктами огляду з використанням технічних засобів фіксування, поміж іншого, був шкіряний гаманець чорного кольору з надписом «Giorgio Ferretti», із надривом підкладки одного з відділень (т.3 а.с.40);

висновком судово-медичної експертизи №2626 від 28.12.2018 року, за яким у потерпілого ОСОБА_17 був виявлений закритий перелом кісток носа, що не було небезпечним для життя та викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, і за цим критерієм згідно з п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т.3 а.с.49-51);

заявою потерпілого ОСОБА_17 щодо долучення до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження речових доказів: закордонного паспорту, посвідчення водія та паспорту громадянина України на його ім`я, а також електронної цигарки (т.3 а.с.52);

протоколом огляду речових доказів від 22.11.2018 року, згідно з яким та фототаблиці до нього, об`єктом огляду були видані потерпілим ОСОБА_17 і належні йому паспорт громадянина України, закордонний паспорт, посвідчення водія та електронна цигарка (т.3 а.с.53-57);

заявою потерпілого ОСОБА_17 , з якої вбачається отримання ним повного відшкодування матеріального збитку в розмірі 5600 гривень та відсутність матеріальних претензій (т.3 а.с.60).

Попри те, фактичне невизнання підсудними ОСОБА_15 та ОСОБА_16 своєї провини за інкримінованим обвинуваченням, їх показання в суді та доводи їх захисників про визнання недопустимими протоколів впізнання потерпілим ОСОБА_17 і свідком ОСОБА_18 підсудних за фотознімками та про недоведення стороною обвинувачення їх провини у вчиненні інкримінованого злочину за відповідними кваліфікуючими ознаками, у зв`язку з чим останніх належить виправдати, - судом до уваги приймаються та оцінюються критично, як обраний стороною захисту засіб уникнення підсудних від відповідальності, з огляду на таке.

Згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірки, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, а за ст.ст.228, 233 цього ж Кодексу, про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за яким особа впізнала особу, річ чи труп, або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу, річ чи труп.

Вирішуючи ж питання допустимості оспорюваних стороною захисту доказів обвинувачення протоколів впізнання потерпілим ОСОБА_17 та свідком ОСОБА_18 за фотознімками підсудних ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , суд вважає, що зазначені слідчі дії проведені слідчим із дотриманням приписів ст.ст.228, 233 КПК України, а доводи захисників, що потерпілий та свідок бачили підсудних до проведення впізнання за фотознімками і це уявляє, на думку захисників, порушення встановленого законом порядку проведення впізнання, - не можуть бути прийняті судом до уваги, адже зазначені особи разом з підсудними були безпосередніми учасниками досліджених судом подій й відповідно, бачили один одного до проведення впізнання, у зв`язку з чим, аргументи захисників щодо неможливості проведення впізнання між учасниками однієї події, що відбувалась до проведення впізнання, - є такими, що не узгоджуються із завданнями кримінального провадження та положеннями КПК.

До того ж, під час допиту в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 , останні підтвердили обставини проведення за їх участю впізнання підсудних ОСОБА_16 і ОСОБА_15 за фотознімками та наполягали на тому, що саме вказані підсудні вчинили напад на зазначеного потерпілого із застосуванням фізичного насильства та заволоділи його майном.

Разом із тим, показання підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в суді, доводи їх захисників щодо недоведення стороною обвинувачення провини підсудних у вчиненні інкримінованого злочину за відповідними кваліфікуючими ознаками, спростовуються сукупністю показів потерпілого ОСОБА_17 і свідка ОСОБА_18 (зокрема, в частині втрати потерпілим свідомості в результаті застосованого до нього фізичного насильства з боку підсудних, що супроводжувалось заволодінням ними його майном), які визнані судом достовірними і правдивими щодо участі та ролі обох підсудних за інкримінованим їм обвинуваченням, застосування ними до потерпілого небезпечного для життя чи здоров`я фізичного насильства, з огляду на висновок і покази судово-медичного експерта, що за своєю сукупністю та взаємозв`язку співвідноситься з іншими матеріалами дослідженого судом кримінального провадження, внаслідок чого й покладеними в обґрунтування вироку, а також узгоджується з іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження і об`єктивно доводять вчинення вказаними підсудними кримінального правопорушення за встановленими в судовому засіданні об`ємі та обставинами.

Втім, аргументи сторони захисту щодо суперечності показів потерпілого ОСОБА_17 і експерта ОСОБА_19 щодо строків давності спричиненого потерпілому перелому кісток носа, суд вважає неспроможними та безпідставними, оскільки покази першого з вказаних осіб базуються на суб`єктивному сприйнятті обставин і наслідків досліджених судом подій, які до того ж обтяжені застосуванням до нього фізичного насильства з боку підсудних та втратою ним свідомості, а пояснення й висновки другого на об`єктивному й безпосередньому встановленні характеристики і тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, що до того підтверджується відповідними переліченими у висновку експерта медичними документами, оцінка яких до того ж відбувалась з використанням спеціальних знань у сфері судової медицини.

Крім того, при оцінці показів потерпілого ОСОБА_17 в частині втрати ним свідомості внаслідок застосованого до нього фізичного насильства з боку підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , незважаючи на визначену у висновку експерта відсутність об`єктивних даних на підтвердження цього, суд у даному випадку надає перевагу саме показам зазначеного потерпілого, які до того ж узгоджуються з показами свідка ОСОБА_18 у наведеній частині, а також з огляду на те, що означений висновок експерта відомостей, які б виключали можливість втрати потерпілим свідомості або заперечували б таку можливість, - не містить.

При вирішенні ж питання про кваліфікацію діянь підсудних ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за висунутим обвинуваченням, відповідальність за яким передбачена ч.2 ст.187 КК України, суд виходить з того, що сукупність усіх перевірених в судовому засіданні вищевикладених доказів та обставин скоєного підсудними, зокрема характер і послідовність дій останніх з метою заволодіння чужим майном, засіб та раптовість їх нападу на потерпілого ОСОБА_17 , безпосередньо поєднаного із застосуванням обома підсудними фізичного насильства до потерпілого, що обумовило його падіння на землю, неможливість чинення опору й втрату ним свідомості, що потягли таким чином небезпеку для його життя чи здоров`я та спричинили заподіяння легкого тілесного ушкодження, а також відкритість й зухвалість дій вказаних підсудних із заволодінням майном потерпілого, подальше утримання викраденого майна, розподіл та розпорядження цим майном (зокрема, вилучення при особистому обшуку ОСОБА_15 належного потерпілому гаманця), - поза розумним сумнівом свідчить про наявність та зміст умислу зазначених підсудних, направленого саме на скоєння ними за попередньою змовою групою осіб нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, поєднаного із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Аналогічні правові позиції містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року (п.6, 9).

Згідно з означеними правовими позиціями Верховного Суду України, розбій як злочин проти власності (ст.187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, а під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства та розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Під небезпечним для життя чи здоров`я насильством, слід розуміти умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Тотожні правові висновки, за схожими обставинами кримінального провадження, викладені у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.04.2018 року (справа №51-2608км18), від 03.04.2018 року (справа №51-239км17), від 31.07.2018 року (справа №405/3734/16-к).

Приймаючи до уваги наведені обставини, оцінивши досліджені й перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про їх допустимість, належність й достатність, внаслідок чого судом беззаперечно встановлено, що підсудні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , кожний, своїми умисними діями, скоїли напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а відтак дії кожного з вказаних підсудних кваліфіковані судом за ч.2 ст.187 КК України.

Так, з огляду на ч.2 ст.187 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), зокрема вчинений за попередньою змовою групою осіб, що карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинений злочин та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудним ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , суд приймає до уваги характер і обставини скоєного ними, роль кожного з них у вчинені інкримінованого діяння, його суспільну небезпечність і тяжкість, неодноразову зміну вказаними особами своєї позиції в суді, що характеризує особу кожного з них, ураховуючи позицію потерпілого ОСОБА_17 з цього питання й відсутність у нього матеріальних претензій до підсудних (т.3 а.с.60), а також суд виходить зі стану здоров`я підсудних (т.3 а.с.61-66, 63-71), їх тривалості тримання під вартою з 19.11.2018 року (т.3 а.с.20-28) та особи кожного з них не одружені й на території України раніше не судимі, але є громадянами іноземної держави, суспільно-корисною діяльністю протягом строку перебування на території України не займалися та не забезпечені місцем реєстрації чи постійного проживання в Україні, де перебували понад встановлені законодавством строки без реєстрації в Державній міграційній службі, сукупність чого обумовлює висновок про схильність зазначених підсудних до протиправної поведінки та про відсутність підстав для застосування до них положень ст.69 КК України.

Проте, при вирішенні питання з призначення покарання підсудним ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у розглядуваному кримінальному провадженні та при оцінці характеристики останніх, судом не можуть бути прийнятими до уваги доводи сторони захисту щодо неофіційного працевлаштування зазначених підсудних у сфері будівництва, з огляду на недоведеність цих обставин в судовому засіданні будь-якими доказами або іншими наданими суду матеріалами кримінального провадження.

Разом із тим, суд погоджується з висловленою в судових дебатах прокурором ОСОБА_8 пропозицією щодо визнання такою, що пом`якшує покарання підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , обставини відшкодування потерпілому ОСОБА_17 завданого діями підсудних матеріального збитку, що як слідує з пояснень потерпілого було здійснено родичем другого з вказаних підсудних та підтверджується відповідною заявою (т.3 а.с.60), незважаючи на не відображення цієї обставини у обвинувальному акті при викладенні пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин.

Таким чином, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудних ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , слід віднести добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_17 завданого збитку, а обставин, що обтяжують покарання зазначених підсудних, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Попри те, зважаючи на корисливу спрямованість умисних дій підсудних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за висунутим їм обвинуваченням, розподіл і розпорядження ними викраденим майном, а також беручи до уваги встановлену законом обов`язковість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна за таке діяння та відсутність у суду підстав для застосування до зазначених осіб положень ст.69 КК України, суд відхиляє пропозицію прокурора ОСОБА_8 щодо не призначення у розглядуваному випадку вказаним підсудним наведеного виду додаткового покарання.

Отже, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду фактичні обставини інкримінованого підсудним ОСОБА_15 та ОСОБА_16 кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпечність, корисливу спрямованість їх протиправних дій та поєднання із застосуванням фізичного насильства проти особи, а також ураховуючи досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані про особу кожного з підсудних, суд у контексті ст.ст.50, 65-67 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаних підсудних та недопущення вчинення ними нових кримінальних правопорушень неможливе без тимчасової ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі й в межах санкції ч.2 ст.187 КК України, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації усього належного кожному з них майна.

Зі змісту ст.63 КК України вбачається, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а згідно зі ст.59 цього ж Кодексу, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, та конфіскація майна встановлюється за тяжкі й особливо тяжкі корисливі злочини, за злочини проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначене лише у випадках, спеціально призначених в Особливій частині цього Кодексу.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 174, 369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , кожного, визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, призначивши першому з них покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 місяця, а другому у виді позбавленні волі на строк 7 (сім) років, з відбуванням ними покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, із конфіскацією усього належного їм майна.

Відповідно до ч.5 ст.72, ст.63 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_16 та ОСОБА_15 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк час їх попереднього ув`язнення та затримання в порядку ст.208 КПК України з 19.11.2018 року, кожному.

З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «Iphone 5С», золотистого кольору, з сім-карткою № НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, закордонний паспорт, посвідчення водія на ім`я потерпілого ОСОБА_17 та електронна цигарка, які були передані на відповідальне зберігання під розписку зазначеному потерпілому (т.3 а.с.13, 59), - вважати повернутими за належністю вказаній особі, а шкіряний гаманець чорного кольору з надписом «Giorgio Ferretti», який зберігається в камері сховища речових доказів Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (квитанція 000757 від 20.11.2018 року), - повернути за належністю зазначеному потерпілому.

В порядку ч.4 ст.174 КПК України, накладений за ухвалою слідчого судді від 26.11.2018 року арешт на майно: мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі С 5 міні» імей НОМЕР_4 , з сім-карткою оператора «водафон» № НОМЕР_5 , що був вилучений при затриманні ОСОБА_16 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5» імей НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , з сім-картками оператора «Київстар» № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 , що були вилучені при затриманні ОСОБА_15 , які зберігаються в камері сховища речових доказів Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (квитанція 000757 від 20.11.2018 року), після набрання вироком законної сили, - скасувати, звернувши на зазначене майно засуджених виконання вироку в частині конфіскації належного їм майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , до набрання вироком законної сили, - залишити без змін, у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області - для виконання, в частині їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1