Дата документу 10.12.2020 Справа № 319/611/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/611/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1738/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Смирнове Більмацького району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей 2005, 2009, 2015 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України постановлено звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: п.1 ч.1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п.2 ч.1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1430,00 грн.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не була врахована та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 має офіційне джерело доходу, тобто має можливість сплатити штраф. Проте, судом першої інстанції не наведено мотивів, чому призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу не досягне своєї мети. Відповідно, суд першої інстанції призначив покарання без урахування позиції сторін захисту та обвинувачення.

Згідно з вироком суду, 02 листопада 2018 року ОСОБА_6 , приблизно о 00-30 годині, маючи умисел на незаконне проникнення у домоволодіння, що належить ОСОБА_10 , знаходячись біля домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу власника домоволодіння ОСОБА_10 увійшов на територію вищевказаного домоволодіння, підійшовши до вхідних дверей будинку, які були зачинені та які він не зміг відчинити, після чого підійшов до тильної сторони будинку та побачив, що відчинене одне з вікон, після чого обома руками взявся за віконну раму та із застосуванням фізичної сили підтягнувся до неї, та через віконний отвір проник до вказаного будинку. В подальшому ОСОБА_6 пройшов до кімнати зали та ліг відпочивати на диван, що знаходився у вказаній кімнаті. 02 листопада 2018 року близько 06-00 годин ОСОБА_6 прокинувся та виліз через вікно, в яке проникав до будинку, та покинув територію домоволодіння ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили цю скаргу задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував те, що ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом встановлено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.
З врахуванням всіх обставин та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції статті обвинувачення - у виді обмеження волі, але на мінімальний строк.
Доводи апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків суду не спростовують.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд неналежним чином вмотивував своє рішення в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, є необґрунтованими та суперечать змісту оскаржуваного вироку.
Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що суд, з врахуванням всіх обставин провадження, в т.ч. обставин, що пом`якшують покарання, а також відомостей про особу обвинуваченого, звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, проте, захисник в апеляційній скарзі ставить питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке підлягає реальному відбуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання дотримався положень ст.ст.50,65, 75,76 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та засуджено, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4