Шаргородський районний суд
ВИРОК

Іменем України

01 жовтня 2020 року

м. Шаргород

Справа №152/1045/19

провадження 1-кп/152/10/20

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000147 від 28.05.2019 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з початковою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Обвинувачений ОСОБА_3 27 травня 2019 року приблизно о 23 годині 30 хв. на прохання ОСОБА_6 прийшов до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_2 , забрати її особисті документи. Зайшовши до будинку ОСОБА_3 , в одній із кімнат виявив власника будинку ОСОБА_7 , який спав на ліжку, підійшов до останнього, узяв його руками за плечі та стягнув на підлогу. Після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_3 , з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс близько чотирьох ударів кулаком правої руки в голову останнього. У результаті нанесених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 упав на підлогу, а ОСОБА_3 продовжуючи свою протиправну поведінку, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , підняв останнього, та, утримуючи лівою рукою за одяг, кулаком правої руки повторно, умисно наніс ще близько чотирьох ударів в голову, після чого ОСОБА_7 впав на віконну раму, яка знаходилась біля стіни та отримав різані рани правої щоки.

Після спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 залишив його на підлозі, де останній в подальшому помер, а сам покинув будинок.

Згідно висновку судово - медичної експертизи №40 від 25.06.2019 в ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в правій скронево - тім`яній ділянці, в лобній ділянці (9), переніссі, на спинці та крилах носа (3), на верхній губі, на червоній каймі верхньої губи, на підборідді зліва; синців на правій вушній раковині, в ділянці повік лівого ока; підшкірної гематоми в ділянці повік правого ока; розлитих крововиливів під білковими оболонками обох очей; синців на правій щоці; крововиливів на надриву слизових оболонок верхньої та нижньої губ; синців в ділянці правої ключиці, в ділянці лівого плечового суглобу, саден (2) на шиї справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; перелому кісток спинки носа, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; закритої черепно-мозкової травми: крововиливу в м`які тканини голови у вигляді геморагічного просякання лівого та правого скроневого м`язів, крововиливу під м`які покриви голови в лобній ділянці, субдурального крововиливу (280 мл) в лобних та скроневих долях обох півкуль, розповсюдженого субарахноідального крововиливу, крововиливу в бокові шлуночки головного мозку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою та смертю ОСОБА_7 існує прямий причинний зв`язок.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Суду показав, що 27 травня 2019 року увечері він, ОСОБА_6 та його брат ОСОБА_8 у будинку останнього розпивали спиртні напої. ОСОБА_6 поскаржилась, що ОСОБА_7 забрав її особисті документи. Приблизно о 23 годині 30 хв., на прохання ОСОБА_6 , вони разом пішли до ОСОБА_7 , який проживав одиноко по АДРЕСА_2 забрати документи. Зайшовши до будинку, в одній із кімнат вони виявили власника будинку ОСОБА_7 , який спав на ліжку. Підійшли до нього, він узяв ОСОБА_7 руками за плечі та стягнув на підлогу, наніс приблизно чотири удари кулаком правої руки в голову, вимагаючи повернути документи ОСОБА_6 . ОСОБА_7 відповів, що документів не брав, впав на підлогу, підвівся, хотів бити його, душити ОСОБА_6 , яка відбивалася, била ОСОБА_7 по тулубу руками і ногами, останній знову впав на підлогу, він підняв його і наніс ще декілька ударів кулаком правої руки в голову, всього наніс ОСОБА_7 близько восьми ударів, при цьому ОСОБА_7 , падаючи на підлогу, порізався об скло віконної рами, що стояла приперта до стіни. Спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження, залишив його на підлозі. З ОСОБА_6 вони покинули будинок і пішли до ОСОБА_8 , де після вживання спиртних напоїв полягали спати.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що 27.05.2019 вона разом зі ОСОБА_3 гостювали у брата останнього ОСОБА_8 , який проживає в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області. Під час розпиття спиртних напоїв вона поскаржилась, що ОСОБА_7 забрав її паспорт та інші документи. ОСОБА_3 запропонував піти до ОСОБА_7 та забрати документи. На вказану пропозицію вона погодилась. Приблизно о 23 годині вони прийшли на подвір`я домогосподарства ОСОБА_7 , де ОСОБА_3 , із застосуванням сили відкрив вхідні двері в будинок, після чого вони обоє зайшли в середину приміщення будинку, де у одній із кімнат виявили ОСОБА_7 , який спав на ліжку. ОСОБА_3 підійшов до ліжка, стягнув ОСОБА_7 на підлогу, при цьому наніс декілька ударів кулаком по голові останнього з вимогою повернути документи, але ОСОБА_7 відповів, що не знає де документи, підвівся, намагався душити її та вдарити ОСОБА_3 , який в свою чергу завдавав ОСОБА_7 кулаками удари в область голови та тулуба. ОСОБА_7 знову впав на підлогу та порізався об скло віконної рами. Далі вона забрала ОСОБА_3 від ОСОБА_7 , разом вони повернулися до ОСОБА_8 , де ОСОБА_3 помив руки від крові, після цього вони ще випили горілки і лягли спати. Вона в голову ОСОБА_7 не била, наносила удари руками і ногами по тулубу, коли він намагався її душити, схвативши руками за шию.

При допиті в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 27 травня 2019 року увечері у нього в гостях був брат ОСОБА_3 із своєю співмешканкою ОСОБА_6 . Під час розпиття спиртних напоїв остання поскаржилась, що ОСОБА_7 забрав її паспорт та інші документи. ОСОБА_3 запропонував їй піти до ОСОБА_7 і забрати документи, що вони і зробили. Повернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до нього приблизно о першій годині ночі, милися на порозі будинку, вживали спиртні напої, а потім лягли спати, приблизно о 5 годині ранку проснулись і кудись пішли.

Крім показань обвинуваченого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними рапорту помічника чергового СРПП №2 Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 від 28.05.2019, із якого вбачається, що 28.05.2019 о 14 год. 11 хв. у чергову частину по телефону поступило повідомлення від громадянки ОСОБА_10 про те, що в АДРЕСА_2 у власному будинку виявлено труп ОСОБА_7 (а.с.125 - 126 т.1);

- даними протоколу огляду місця події від 28.05.2019 із фототаблицями, із яких вбачається, що у житловому будинку по АДРЕСА_2 виявлено труп чоловічої статі. У протоколі зафіксовано місце розташування трупа, та описано одяг, в який був одягнутий труп, характер та дислокацію тілесних ушкоджень. При огляді місця події виявлено та вилучено: пластмасовий ліхтарик чорного кольору, зразки речовини бурого кольору, недопалки цигарок марки "Ротманс", уламки скла з речовиною бурого кольору (а.с. 127 142 т.1);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2019 за № 41, відповідно до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області у власному будинку. Причина смерті набряк головного мозку, дифузна травма головного мозку (а.с. 86 т.2 );

- заявою ОСОБА_3 від 28.05.2019 про добровільну видачу футболки зеленого кольору та штанів темно синього кольору зі слідами крові (а.с. 137 т.1) ;

- даними протоколу огляду речей від 28.05.2019 із фототаблицею, де зафіксовано та описано одяг, в який був одягнутий ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення: футболку зеленого кольору та темно сині штани з плямами речовини бурого кольору (а.с. 138 142 т.1) ;

- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_7 , який проводився у м. Шаргород Вінницької області, у приміщенні Шаргородського районного відділення обласного бюро СМЕ Вінницької обласної ради 29.05.2019, де зафіксовано та описано одяг, в який був одягнутий ОСОБА_7 , характер та дислокацію тілесних ушкоджень. При огляді трупа ОСОБА_7 виявлено та вилучено одяг покійного: светр чоловічий темно сірого кольору, труси сірого кольору, сорочку чорного кольору з орнаментом, штани темно сірого кольору, носки чорного кольору (а.с. 144 145 т.1);

- постановою про визнання речовими доказами від 29.05.2019, із якої вбачається, що слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 визнано речовими доказами у справі уламки скла з речовиною бурого кольору, пластмасовий ліхтарик чорного кольору, зразки речовини бурого кольору, недопалки цигарок марки "Ротманс", вилучені під час огляду місця події та футболку зеленого кольору з плямами речовини бурого кольору, темно сині штани, з плямами речовини бурого кольору, які видав ОСОБА_3 (а.с. 143 т.1);

- постановою про визнання речовими доказами від 29.05.2019, із якої вбачається, що слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 визнано речовими доказами у справі светр чоловічий темно сірого кольору, труси сірого кольору, сорочку чорного кольору з орнаментом, штани темно сірого кольору, носки чорного кольору, в які був одягнений потерпілий ОСОБА_7 (а.с. 146 т.1);

- висновком судово медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 40 від 25.06.2019, із якого вбачається, що при судово медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 були виявлені: закрита черепно-мозкова травма, крововиливи в м`які тканини голови у вигляді геморагічного просякання лівого та правого скроневого м`язів, крововилив під м`які покрови голови в лобній ділянці; субдуральний крововилив (280 мл) в лобних та скроневих долях обох півкуль; розповсюджений субарахноїдальний крововилив; крововилив в бокові шлуночки головного мозку, садна в правій скронево - тім`яній ділянці, в лобній ділянці (9), на переніссі, на спинці та крилах носа (3), на верхній губі, на червоній каймі верхньої губи, на підборідді зліва, синці на правій вушній раковині, в ділянці повік лівого ока; підшкірні гематоми в ділянці повік правого ока, перелом кісток спинки носа, синці та різані рани (2) на правій щоці, крововилив та надрив слизових оболонок верхньої та нижньої губ, синці в ділянці правої ключиці, в ділянці лівого плечового суглобу, садна (2) на шиї справа.

Тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвого походження, могли утворитися 27.05.2019 від дії тупих твердих предметів, крім різаних ран (2) на правій щоці, які утворилися від дії гострого ріжучого предмета (предметів).

Різані рани, синці, садна, крововиливи, надриви слизових оболонок, гематоми відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Перелом кісток спинки носа прирівняно до живих осіб відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Закрита черепно мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення.

Смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку.

Між закритою черепно мозковою травмою та смертю ОСОБА_7 існує причинний зв`язок.

При отримані закритої черепно мозкової травми ОСОБА_7 міг здійснювати ціле направлені дії (рухатись, кричати і т.і.) незначний проміжок часу, який рахується хвилинами.

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження неможливо отримати при падінні з висоти власного росту на тверду плоску поверхню як без надання тілу прискорення так і із наданням тілу прискорення і вони не можуть бути розцінені, як ушкодження характерні для боротьби та самооборони (а.с.150 154 т.1);

- висновком судово медичної експертизи ОСОБА_3 , яка проводилась 11.06.2019 у приміщенні Шаргородського районного відділення обласного бюро СМЕ Вінницької обласної ради, із якого вбачається, що у останнього на час судово медичного освідування - 31.05.2019, ніяких механічних тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 157 158 т.1);

- висновком комісійної судово медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 152/1045/19 із якого вбачається, що при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлено закриту черепно-мозкову травму саден в правій скронево тім`яній ділянці (1), в лобній ділянці (9), на переніссі (1), на крилах носа (3), верхній губі (1), підборідді (1), червоній каймі верхньої губи (1), розлитих крововиливів під білковими оболонками обох очей, синців на правій вушній раковині (1), в області повік правого ока (1), повік лівого ока (1), правій щоці (1), під слизовою оболонкою верхньої та нижньої губ, надриви слизових оболонок губ, перелом кісток носа, крововиливи в м`які тканини голови у вигляді геморагічного просякання лівого та правого скроневого м`язів, крововилив під м`які покрови голови в лобній ділянці, субдуральний крововилив (280 мл) в лобних та скроневих долях обох півкуль, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в бокові шлуночки головного мозку, рани на правій щоці (2), садна на шиї справа (2), синець в ділянці правої ключиці (1), в ділянці лівого плечового суглобу (1).

Рани на щоці у ОСОБА_7 утворилися від дії гострого ріжучого предмета (предметів).

Інші вище описані ушкодження у ОСОБА_7 спричиненні багаторазовою дією твердих тупих предметів за механізмами «удар», «тертя», «стиснення», «розтягнення».

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження є прижиттєвими, давністю утворення в межах однієї доби до настання смерті.

Індивідуальні особливості травмуючої поверхні на морфологічних характеристиках тілесних ушкоджень не відобразились.

Висловитись про послідовність нанесення тілесних ушкоджень, а також ідентифікувати травмуючий предмет, за наявними судово медичними даними неможливо.

Закрита черепно мозкова травма у ОСОБА_7 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що небезпечне для життя.

Рани на щоці, садна на шиї, синці в ділянці ключиці та плечового суглобу у ОСОБА_7 мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Садна, крововиливи, надриви слизових оболонок, гематоми відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок закритої черепно мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку.

Між закритою черепно мозковою травмою та смертю ОСОБА_7 існує причинний зв`язок.

Ушкодження, які виявленні на трупі ОСОБА_7 не можуть бути розцінені як ушкодження характерні для боротьби та самооборони.

Судово медичних даних, які могли б вказувати на переміщення трупа ОСОБА_7 до моменту його виявлення в наданих матеріалах немає.

Під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 міг перебувати в будь якому положенні, при якому існує прямий доступ травмуючого предмету до травмованої поверхні.

Механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не виключає спричинення йому ушкоджень сторонньою особою (особами) в ділянку голови, шиї, тулуба (а.с.56 59 т.2);

- даними протоколів проведення слідчих експериментів від 31.05.2019 та 13.01.2020 із відеозйомкою вказаних слідчих дій, проведених з дозволу слідчого судді Шаргородського районного суду від 30.05.2019 та на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 20.12.2019, із яких вбачається, що ОСОБА_3 добровільно, в присутності захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , судово медичного експерта ОСОБА_13 та понятих, розповів і показав на місці, яким саме чином він скоїв злочин, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у будинку номер шість по АДРЕСА_1 (а.с.184 186 т.1, а.с. 12 14 т.2);

- даними протоколів проведення слідчих експериментів від 11.07.2019 та від 13.01.2020 із відеозйомкою вказаних слідчих дій, проведених з дозволу слідчого судді Шаргородського районного суду від 14.06.2019 та на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 20.12.2019, із яких вбачається, що свідок ОСОБА_6 добровільно, в присутності експерта криміналіста ОСОБА_14 , судово медичного експерта ОСОБА_13 та понятих, розповіла і показала на місці, як саме було вчинено кримінальне правопорушення, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 нею та ОСОБА_3 у будинку номер шість по АДРЕСА_1 (а.с. 187 188 т.1, а.с.12 14 т.2);

- постановою слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 від 12.07.2019 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 із якої вбачається, що тілесні ушкодження, які нанесла ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 40 від 29.05.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень, кваліфікуються за ст. 125 КК України, кримінальне провадження за якою може бути порушене лише за заявою потерпілого. Потерпілий ОСОБА_15 помер, заяв про порушення кримінального провадження не подавав, родичів та близьких осіб не має. Правова підстава закриття кримінального провадження п.1 ч.1 ст. 284 КПК України ( а.с.183 т.1);

- висновком судово медичної імунологічної експертизи № 108 від 12.07.2019 із якого вбачається, що кров із трупа ОСОБА_7 відноситься до групи АВ за їзосерологічною системою АВО. В його крові встановлений супутній антиген Н. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти В за ізосерологічною системою АВО. В плямах на чоловічій сорочці, чоловічій кофті, штанах, що належать потерпілому ОСОБА_7 , встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А,В та Н, ізогемаглютинин не виявлені, що не виключає можливості походження цих плям від будь якої людини з групою крові АВ та супутнім антигеном Н, в тому числі, і від потерпілого ОСОБА_7 . Також в даних об`єктах можлива наявність домішку крові підозрюваного ОСОБА_3 , кров якого містить антиген Н ( а.с. 168 172 т.1 );

- висновком судово медичної імунологічної експертизи № 109 від 15.07.2019 із якого вбачається, що кров із трупа ОСОБА_7 відноситься до групи АВ за їзосерологічною системою АВО. В його крові встановлений супутній антиген Н. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти В за ізосерологічною системою АВО. В плямах на футболці та штанах, які належать ОСОБА_3 встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А,В та Н, ізогемаглютинин не виявлені, що не виключає можливості походження цих плям від будь якої людини з групою крові АВ та супутнім антигеном Н, в тому числі, і від потерпілого ОСОБА_7 . Також в даних об`єктах можлива наявність домішку крові підозрюваного ОСОБА_3 , кров якого містить антиген Н ( а.с. 173 176 т.1 );

- висновком судово медичної імунологічної експертизи № 110 від 15.07.2019 із якого вбачається, що кров із трупа ОСОБА_7 відноситься до групи АВ за їзосерологічною системою АВО. В його крові встановлений супутній антиген Н. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти В за ізосерологічною системою АВО. В плямах на уламках скла, ватних тампончиках вушних паличок з РБК, вилучених при огляді місця події встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А,В та Н, ізогемаглютинин не виявлені, що не виключає можливості походження цих плям від будь якої людини з групою крові АВ та супутнім антигеном Н, в тому числі, і від потерпілого ОСОБА_7 . Також в даних об`єктах можлива наявність домішку крові підозрюваного ОСОБА_3 , кров якого містить антиген Н ( а.с. 177 180 т.1 );

- висновком судово медичної імунологічної експертизи № 111 від 15.07.2019 із якого вбачається, що в плямах на марлевих тампонах зі змивами з лівої та правої рук ОСОБА_3 наявність крові не встановлено (а.с.181 182 т.1);
Крім того, сторона обвинувачення посилалася на документи, які за своєю правовою природою та змістом очевидно не є доказами винуватості обвинуваченого, але стосуються даного провадження: процесуальні документи (а.с.124, 147, 148, 155 156, 162 167 т.1, а.с. 19 40, 87 - 93 т.2), документи, що характеризують особу обвинуваченого (а.с. 101,189 195 т.1).

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

111. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що він 27 травня 2019 року приблизно о 23 годині 30 хв. на прохання ОСОБА_6 прийшов до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_2 , забрати її особисті документи. Зайшовши до будинку ОСОБА_3 , в одній із кімнат виявив власника будинку ОСОБА_7 , який спав на ліжку, підійшов до останнього, узяв його руками за плечі та стягнув на підлогу. Після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_3 , з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс близько чотирьох ударів кулаком правої руки в голову останнього. У результаті нанесених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 упав на підлогу, а ОСОБА_3 продовжуючи свою протиправну поведінку, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , підняв останнього, та, утримуючи лівою рукою за одяг, кулаком правої руки повторно, умисно наніс ще близько чотирьох ударів в голову, після чого ОСОБА_7 впав на віконну раму, яка знаходилась біля стіни та отримав різані рани правої щоки.

Після спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 залишив його на підлозі, де останній в подальшому помер, а сам покинув будинок.

У результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер на місці події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України.

1Y. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд встановив наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не судимий, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем постійного проживання (а.с.189,191 т.1). Ці обставини суд, відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до довідки КНП «Шаргородська ЦРЛ» № 924 від 30.05.2019 ОСОБА_3 на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2017 року з діагнозом F 70.1 (розумова відсталість легкої форми) (а.с. 190 т.1).

Згідно довідки спеціальної психіатричної МСЕК серії 12 ААБ №079678 від 19.07.2018 ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності ( а.с. 101 т.1).

Проведеною під час досудового розслідування судово-психіатричною експертизою № 444 від 14.08.2019 встановлено, що ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв легку розумову відсталість з поведінковими розладами, перебував поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та не в повній мірі міг керувати ними. ОСОБА_3 в теперішній час виявляє легку розумову відсталість з поведінковими розладами, будь який тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у нього не проявляється. ОСОБА_3 в теперішній час не в повній мірі може усвідомлювати свої дії та не в повній мірі може керувати ними. ОСОБА_3 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 193 195 т.1).

Допитані в судовому засіданні судові експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суду показали, що ОСОБА_3 підпадає під дію ст. 20 КК України як обмежено осудний.

Y. Мотиви призначення покарання
Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно з вимогами статтей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України він вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, характер та спосіб його вчинення, локалізацію тілесних ушкоджень, ставлення винного до наслідків своїх діянь, відомості про особу обвинуваченого, який не судимий, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2017 року з діагнозом F 70.1 (розумова відсталість легкої форми), на час вчинення кримінального правопорушення є особою з інвалідністю 3 групи, що характеризує його в загально-соціальному плані, позитивну характеристику за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, відсутність судимостей, позитивну характеристику за місцем постійного проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Проведеною під час досудового розслідування судово-психіатричною експертизою № 444 від 14.08.2019 встановлено, що ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та не в повній мірі міг керувати ними. ОСОБА_3 в теперішній час виявляє легку розумову відсталість з поведінковими розладами, будь який тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у нього не проявляється, не в повній мірі може усвідомлювати свої дії та не в повній мірі може керувати ними.

Згідно з положеннями ч.1 ст.20 КК України особа, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними визнається обмежено осудною. Така особа підлягає кримінальній відповідальності.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру (ч.2 ст.20 КК України).

Таким чином, у судовому засіданні встановлена обмежена осудність ОСОБА_3 , оскільки згідно вказаного вище висновку судово психіатричної експертизи обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та не в повній мірі міг керувати ними.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне на підставі ст.20 КК України визнати ОСОБА_3 обмежено осудним і врахувати цю обставину при призначенні покарання як пом`якшуючу обставину, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

У справі, що розглядається судом встановлено наявність у ОСОБА_3 легкої розумової відсталості з поведінковими розладами, яка мала вплив на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у період інкримінованих йому дій, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, таких як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обмежена осудність, відсутність судимостей, позитивна характеристика за місцем постійного проживання. Вказані обставини в сукупності істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує вимоги кримінального процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої жоден з критеріїв кримінального правопорушення не є визначальним та приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, такий захід примусу як позбавлення волі, визначений нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного.
За приписами ст.19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Згідно ч.1ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимогами ч.2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 N 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", визнано правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до п. 8 зазначеної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
З огляду на проаналізовані вимоги діючого законодавства та те, що судово-психіатричною експертизою № 444 від 14.08.2019 встановлено, що ОСОБА_3 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, що підтвердили допитані в судовому засіданні судові експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про застосування до ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання задоволенню не підлягає.

YІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається, цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним знищити, мобільний телефон марки «VIAAN» чорного кольору, грошові кошти дві купюри номіналом 50 гривень № ТГ5407845 та 20 гривень № СЖ7571781, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 повернути ОСОБА_3 , документи, що містяться на електронних носіях, слід залишити в матеріалах кримінальної справи.

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Витрати на залучення експертів та інші процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Підстави для застосування судом обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу відсутні.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського суду Вінницької області від 30.05.2019 накладено арешт на уламки скла з РБК, пластмасовий ліхтарик чорного кольору, зразки РБК, недопалки тютюнових цигарок марки «Ротманс», які упаковано до спеціального пакету НПУ ГСУ № 4430471 та паперових конвертів; футболку зеленого кольору, штани типу джинси темного кольору з наявними слідами речовини бурого кольору, які упаковано до спеціального пакету НПУ ГСУ № ІNZ3012286; мобільний телефон марки «VIAAN» чорного кольору, грошові кошти дві купюри номіналом 50 гривень № ТГ5407845 та 20 гривень № СЖ7571781, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , які упаковано до спеціального пакету НПУ ГСУ № 4388330, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.148 149 т.1).

Арешт на вказане майно слід скасувати.

Керуючись ст.ст.2, 9, 22, 91,ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, ст.ст. 12, 20, 50, 65 67, 69, 93, 94 КК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Початок строку відбування ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати термін попереднього ув`язнення з 28 травня 2019 року по 22 жовтня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Документи: СD - диск та DVD - R диск з відеозйомкою слідчих експериментів з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.05.2019 на уламки скла з РБК, пластмасовий ліхтарик чорного кольору, зразки РБК, недопалки тютюнових цигарок марки «Ротманс», футболку зеленого кольору, штани типу джинси темного кольору з наявними слідами речовини бурого кольору, мобільний телефон марки «VIAAN» чорного кольору, грошові кошти дві купюри номіналом 50 гривень № ТГ5407845 та 20 гривень № СЖ7571781, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 скасувати.

Речові докази: светр чоловічий темно сірого кольору, труси сірого кольору, сорочку чорного кольору з орнаментом, штани темно сірого кольору, шкарпетки чорного кольору, уламки скла з речовиною бурого кольору, пластмасовий ліхтарик чорного кольору, зразки речовини бурого кольору, недопалки цигарок марки «Ротманс», футболку зеленого кольору з плямами речовини бурого кольору та темно сині штани з плямами речовини бурого кольору знищити; телефон марки «VIAAN» чорного кольору, грошові кошти в сумі 70 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 повернути засудженому ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1