Справа № 487/8294/19
Провадження № 1-кп/487/405/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002862 від 13.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, перебуває у цивільному шлюбі, не працює, раніше судимий 06.06.2018 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1,2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, зареєстрований за адресою: с. Пробійнівка Верховинського району, Івано-Франківської області ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 .

Встановив :

Заводським районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не перестали існувати та не зменшилися, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на погіршення стану здоров`я обвинуваченого, виявлення у нього лівобічного отиту, неможливість в умовах СІЗО вилікуватися або отримати лікування у спеціалізованих лікарів, відсутність нових ризиків, невиконання прокурором вимог КПК України щодо зазначення нових обставин, які свідчать про існування ризиків, недостатність заяви прокурора про не зменшення існуючих ризиків для продовження строку тримання під вартою та порушення розумних строків тримання під вартою. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про подовження строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.
Вислухавши думки учасників судового провадження суд приходить до наступного.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а саме у тому, що 10.07.2019 в період часу з 03:00 по 06:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи разом зі своїм батьком ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, пов`язаних із надмірним вживанням алкоголю, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, кулаками та ногами наніс удари потерпілому ОСОБА_7 , в результаті чого у останнього утворились тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Ухвалою слідчого судді від 16.07.2019 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого продовжено ухвалою слідчого судді від 15.10.2019. Ухвалами суду строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався та відповідно до ухвали від 16.09.2020 закінчується 14.11.2020.
Положеннями статті 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст.. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Приймаючи до уваги, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу заявлені сторонами в одному судовому засіданні, суд одночасно розглядає обидва клопотання, оскільки задоволення будь-якого з них виключає можливість задоволення іншого.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 перевірялась під час вирішення питання слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою. Таким чином, обставини, обов`язковість доведення, яких передбачена ч.1 ст. 194 КПК України, були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
Прокурором в судовому засіданні доведено, що: - заявлені при обранні запобіжних заходів ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, не має стійких соціальних зв`язків, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не має постійного місця проживання, зареєстрований в Івано-Франківській області, але на момент події злочину в якому обвинувачується проживав в м. Миколаєві та після події, яка сталась в ніч на 10.07.2019, та до якої він може бути причетним, зник з місця події, виїхавши за межі м. Миколаєва, був затриманий 17.07.2019 в АДРЕСА_2 (вказана адреса не є останнім місцем проживання обвинуваченого в місті Миколаєві, а також не є його зареєстрованим місцем проживання), що доводить наявність обставин які свідчать про існування ризику переховування від суду; свідки судом ще не допитувались та про їх місце проживання відомо обвинуваченому, що свідчить про існування ризику здійснення на них тиску з метою надання показів, які виправдовують обвинуваченого. Крім того, оскільки обвинувачений має не зняту та непогашену судимість за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.06.2018 року за ч.1,2 ст. 185 КК України, та обвинувачується у скоєнні даного злочину під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, до затримання не працював, суд вважає обґрунтованим наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.
Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого захворювання, яке неможливо вилікувати в умовах слідчого ізолятора та є підставою для зміни запобіжного заходу, суд оцінює критично виходячи з наступного. Так, з відповіді начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській області від 16.09.2020 вбачається, що при первинному огляді лікаря терапевта 24.07.2019 ОСОБА_3 скаржився на головний біль, нежить, рідко кашлюк, встановлено діагноз: ГРВІ остаточні явища, 26.08.2020 на прийомі у лікаря терапевта висловлював скарги на біль в лівому вусі, головокружіння, встановлено діагноз: гострий лівобічний отит, призначено амбулаторне лікування. На момент надання відповіді стан задовільний, скарги відсутні. В умовах СІЗО утримуватися може.
Таким чином, твердження захисника про тривалий перебіг хвороби (гострого лівобічного отиту) спростовано вищевказаною відповіддю.
Крім того, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.
З наведеного вбачається, що за наявності скарг обвинуваченого на стан здоров`я, його медичне обстеження відповідним лікарем-фахівцем можливо у медичній частині СІЗО, а додаткове лабораторне обстеження та необхідне лікування у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, затвердженого МОЗ України.
Доводи захисника щодо не зазначення прокурором нових обставин, які свідчать про існування ризиків судом оцінюються критично, оскільки стаття 199 КПК України зобов`язує прокурора довести обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та ці вимоги, щодо не зменшення заявлених ризиків, прокурором дотримано. Разом з цим, виникнення нових обставин, які б свідчили про нові ризики, є майже неможливим з огляду на те, що обвинувачений з моменту затримання 16.07.2019 знаходиться під контролем правоохоронних органів.

Також, суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо порушення розумних строків тримання під вартою, оскільки судом вживаються всі необхідні заходи для прискорення розгляду даного кримінального провадження, але з огляду на складність справи та процесуальну поведінку сторін, завершити судовий розгляд даного кримінального провадження об`єктивно є неможливим до завершення строку дії попередньої ухвали.
З урахуванням того, що до завершення строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою судовий розгляд не може бути завершений, а також те, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, суд вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та вважає обґрунтованим і виправданим подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .
Доводи сторони захисту про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, судом оцінюються критично, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження місця проживання обвинуваченого. Так, у відомостях про зареєстроване місце проживання, які маються в матеріалах справи, відсутнє посилання на конкретне житло. Більш того, в характеристиці, наданій головою Пробійнівської сільської ради від 14.08.2019, зазначено, що ОСОБА_3 на території сільської ради не проживає на протязі двох років. Крім того, єдине відоме суду зареєстроване місце проживання обвинуваченого (с. Пробійнівка Верховинського району, Івано-Франківської області) знаходиться на значній відстані від місця здійснення судового розгляду, а з урахуванням карантинних обмежень та відсутності у обвинуваченого місця роботи, офіційного доходу, призведе до неможливості його прибуття до м. Миколаєва через відсутність коштів на оплати такого проїзду.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 діб - до 08.01.2021 року включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 201, 331 КПК України, суд

Ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 діб - до 08.01.2021 року включно, з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.
Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1