У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт із угодою про визнання винуватостіу кримінальному провадженні №0000112 від 21 лютого 2020 року, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнобаївка, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 204 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, з угодою про визнання винуватості від 30 вересня 2019 року, укладеною між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду, вказав, що вона відповідає вимогам ст. ст. 469-472 КПК України, ОСОБА_5 надано зізнавальні показання щодо вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, він співпрацює з правоохоронними органами щодо встановлення та притягнення до кримінальної відповідальності всіх осіб причетних до злочинів та зобов`язався повідомляти в подальшому про всі відомі йому випадки вчинення іншими особами кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора та просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає за можливе затвердити зазначену вище угоду про визнання винуватості, вказавши, що він беззастережно визнає обвинувачення, погоджується на призначення покарання із застосуванням положень частини ч. 1 ст. 70, 75 КК України у виді трьох років позбавлення волі з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених та придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для її виготовлення та встановленням іспитового строку визначеного судом.
Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до ст.65КК України при призначенні покаранні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Вказаних вимог закону сторонами не було дотримано.
Так, санкція ч. 1 ст. 204 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів.

Санкція ч. 2 ст. 204 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для іх виготовлення.

Обидва злочини є нетяжкими, відповідно до ст. 12 КК України.

Як вбачається зі змісту п. 6 угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, сторони дійшли згоди, що за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, що складає 85 000 грн.

За ч. 2 ст. 204 КК України, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі у виді трьох років з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для іх виготовлення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням.

Суд зазначає, що відповідно до п. 21 Постанови ПВСУ №7 від 04.10.2003 року, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів ( поглинання чи складання), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять у сукупність, форму вини та мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
При цьому суд зазначає, що в частині застосування принципу поглинення згідно ст. 70 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не можуть бути враховані ті ж обставини, які були враховані при обранні виду та розміру покарання. Отже, прокурором при вирішенні питання про укладення угоди не в повній мірі враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України. А узгоджену сторонами міру покарання не можна вважати такою, що відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Крім того, відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Частиною 3 вказаної норми закону передбачено, що мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.
У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого, суд має зазначити рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Натомість, прокурором на вимогу суду було долучено постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 29.09.2020 року, згідно якої речовими доказами визнано абстрактні ТМЦ, вилучені в ході обшуку приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 8. Отже, суд позбавлений можливості без дослідження доказів прийняти рішення щодо речових доказів та спеціальної конфіскації.

Отже, виходячи з зазначеного, суд переконаний, що умови угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2020 року за своїм змістом не відповідають закону та інтересам суспільства.
На підставі викладеного, з урахуванням конкретних обставин справи, визначене угодою про визнання винуватості від 30 вересня 2020 року ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення, суперечить вимогам кримінального законодавства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2020 року та про необхідність повернення кримінального провадження № 0000112 від 21 лютого 2020 року прокурору для продовження досудового розслідування.
З положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право, у разі надходження у його провадження обвинувального акту разом з угодою, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Перелік судових рішень, які суд має право прийняти у підготовчому судовому засіданні є імперативним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Положення ч. 7 ст. 474 КПК України, про продовження судового провадження у загальному порядку у разі відмови в затвердженні угоди, у даному випадку застосовані бути не можуть, оскільки вони застосовуються лише тих випадків коли угоду було укладено на етапі судового розгляду (судовий розгляд здійснюється після постановлення ухвали суду про його призначення у відповідності до положень Глави 28 КПК України), у даному ж випадку (підготовче провадження - Глава 27 КПК України) слід керуватися даною нормою, однак в частині, яка регламентує, що у разі відмови в затвердженні угоди, укладеної на етапі досудового розслідування, останнє продовжується у загальному порядку.
В свою чергу, Суд звертає увагу учасників процесу, що кримінальне провадження у разі відмови в затвердженні угоди, підлягає поверненню прокурору незалежно від того чи було дотримано стороною обвинувачення вимоги ст. 291 КПК України та Кримінального процесуального Кодексу в цілому при складанні обвинувального акту.
За таких обставин Суд, враховуючи той факт, що обвинувальний акт у провадженні надійшов до суду з угодою про примирення та у її затвердженні було відмовлено, виходячи з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, уважає слушним дане кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 314, 372, 474 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000112 від 21 лютого 2020 рокуза обвинуваченням ОСОБА_5 , укладеної між прокурором відділу Киівської міської прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1, 2 ст. 204 КК України, за участю захисника ОСОБА_4 .
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 21 лютого 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 204 КК України та документи щодо особи обвинуваченого, які були долучені прокурором упідготовчому судовому засіданні, повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя