Справа № 464/2879/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1101/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000926 від 26.05.2020 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання - 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, протягом якого він не вчинить нового злочину та належно виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Тривалість іспитового строку ОСОБА_6 обраховано з моменту оголошення вироку.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до вступу вироку у законну силу - залишено без змін.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 10 травня 2020 року близько 04.15 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом підбору ключа від замку типу «домофон», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник у під`їзд № 2 в даному будинку, звідки зі стіни на першому поверсі, таємно викрав сенсор руху марки «Lemanso», моделі «LM706», вартістю 280 грн. та світлодіодну ламку марки «Light», моделі «13173», вартістю 44,82 грн., які належали юридичній особі ОСББ «Промінь Сонця», чим завдав матеріальної шкоди на суму 324,82 грн. Після цього, ОСОБА_6 покинув приміщення будинку з викраденим майном.
Крім цього, ОСОБА_6 23 травня 2020 року близько 05.10 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом підбору ключа від замку типу «домофон», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник у під`їзд № 12 в даному будинку, звідки зі стіни на першому поверсі, таємно викрав відеокамеру марки «Hiseeu», вартістю 560 гривень, яка належала потерпілому ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_6 покинув приміщення будинку з викраденим майном, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 560 гривень.
Не погоджуючись з даним вироком, прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на вищевказаний вирок суду, в якій просить скасувати його та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вищенаведений вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не врахував і не надав об`єктивної оцінки усім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинених злочинів і даним про особу обвинуваченого, дійшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів. Звертає увагу, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, судом встановлено, однак при винесенні вироку не враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких корисливих злочинів проти власності та маючи непогані судимості з 1997 року, знову з корисливих мотивів, вчинив два тяжкі умисні злочини, передбачені ч.3 ст. 185 КК України, а саме, повторно, шляхом проникнення в інше приміщення, вчинив таємне викрадення чужого майна двічі. Крім цього, з наявних у матеріалах провадження даних про особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Личаківського районного суду м. Львова від 03.11.1997 за ч.3 ст. 140, ч.3 ст. 142, ст. 42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2002 року за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та вироком Червоноградського районного суду Львівської області від 22.12.2008 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, покарання відбув, судимість не погашена. Також, підкреслює, що у вироку та матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність у ОСОБА_6 законних джерел доходів, що є основною причиною вчинення корисливих злочинів.
Заслухавши виступи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 75 звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення без відбування покарання.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання - 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, протягом якого він не вчинить нового злочину та належно виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який віднесений до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, його вік, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює (зі слів обвинуваченого), відсутність претензій з боку потерпілих, позитивну характеристику з місцю проживання, також, що останній раніше судимий, не перебуває на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, відсутність обтяжуючих обставин та обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що обвинувачений останній раз судимий Червоноградським районним судом Львівської області 22 грудня 2008 року, звільнений 22 березня 2013 року, після вчинення останнього кримінального правопорушення пройшов значний час, а саме 7 років, протягом яких обвинувачений ОСОБА_6 змінив свій сімейний статус, має на утриманні двох дітей, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , , що свідчить про міцні соціальні зв`язки, а також досудову доповідь про обвинуваченого, згідно якої виправлення правопорушника можливе без ізоляції від суспільства.
Крім цього, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 надав консультативний висновок спеціаліста та висновок педіатричної ЛКК від 10 грудня 2014 року, згідно якого його син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом дитинства та заяву потерпілого ОСОБА_9 , про те, що останній не має претензій до обвинуваченого.
На переконання колегії суддів, встановлені судом обставини свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а отже колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4