ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3419/20 Справа № 215/4452/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зарахування невідбутого строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приютилівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, засудженого:

- вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2006 року за ч. ч.3,5 ст.185, ч.ч.2,3 ст. 186, ч.2 ст. 263, ч.4 ст. 187, ч.3 ст.28, п.п.6,12,13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.15, ч.1 ст. 309 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна,
- ухвалою Верховного суду України від 07.12.2006 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2006 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч.5 на ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 6 років; виключено з вироку посилання на ч.3 ст.28 КК України і кваліфікуючу ознаку за ч.4 ст. 187 КК України розбій, вчинений організованою групою. В решті вирок залишено без змін,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зарахування відбутого строку покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, що передбачена ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Тому, враховуючи, що на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.
В апеляції:
- засуджений просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції невірно розтлумачив вимоги клопотання, оскільки він звертався до суду з проханням застосувати до нього положення статей 81 чи 82 КК України.
Відбувши 17 років позбавлення волі в умовах максимального рівня безпеки, вважає своє перебування під вартою таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі необхідно зменшити, на підставі вимог ч. 3 ст. 74 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі засудженого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджено за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2006 року за ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 186; ч. 5 ст. 185; ч. 2 ст. 263; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 та 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України та на підставі ст. 70 КК України, йому остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
За ухвалою Верховного Суду України від 07 грудня 2006 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2006 щодо ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано його дії ОСОБА_5 з ч. 5 на ч. 3 ст. 185 КК України та виключено з вироку посилання суду на ч. 3 ст. 28 КК України та кваліфікуючу ознаку ч. 4 ст. 187 КК України розбій, вчинений організованою групою.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, зараховано ОСОБА_5 в строк покарання за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2006 року, строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2005 року по 07 грудня 2006 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дав дні позбавлення волі.
Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Виходячи з положень цієї правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Як слідує зі змісту клопотання та вимог апеляційної скарги засудженого, останній просить замінити його покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким покаранням, тобто фактично ставить питання про можливість застосування до нього положень ст. 82 КК України.

Так, за вимогами ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Отже, положенням ст. 82 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.
Також, загальним для видів покарань, до яких може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є те, що всі вони є строковими.
Призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк і тому на нього не можуть поширювати свої дії норми ст. 82 КК України.
При прийнятті ухвали, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Щодо посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення cт. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про яке зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України-2», яке пов`язане з тим, що в Україні довічно ув`язненні не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його клопотань, колегія суддів зважає на таке.
В пункті 193 рішення ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України-2», Суд зазначає що Договірні Держави користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішення про доречну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини. Сам факт того, що довічне ув`язнення може відбуватись в повному обсязі, не означає, що воно суперечить статті 3 Конвенції. Відповідно, перегляд довічних ув`язнень не обов`язково призведе до звільнення відповідного ув`язненого.
В пункті 194 цього рішення, Суд зазначає, що питання скорочення довічного ув`язнення розкриває системну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру. Характер визнаних порушень відповідно до статті 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду.
Згідно із ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Однак, апеляційний суд констатує, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави у суду вирішувати питання заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке, у виді позбавлення волі на певний строк, тому апеляційна інстанція погоджується з висновками суду про те, що суди не є суб`єктами уповноваженими на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції та в даному випадку єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої в тому числі належить й прийняття законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зарахування невідбутого строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3