Справа № 182/1981/20
Провадження № 1-кп/0182/849/2020
У Х В А Л А
Іменем України
14.07.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинення якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2020 року №0000746 стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.289 КК України,

з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000746 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Стосовно обвинуваченого раніше продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17 липня 2020 року.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування, продовження злочинної діяльності, впливу на потерпілого і свідків. Прокурор просив врахувати відомості про репутацію обвинуваченого, який є раніше судимою особою за вчинення аналогічних корисливих злочинів, вчинив корисливий злочин в той час, як провадженні Нікопольського міськрайонного перебували інші кримінальні провадження за його обвинуваченням у вчиненні корисливих злочинів і за одним з яких він був оголошений у розшук, в зв`язку з тим , що не з`являвся в судові засідання. ОСОБА_3 не має осіб, які могли б його забезпечувати, не має постійного місця роботи, а тому обґрунтовано існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень. У зв`язку з чим прокурор заперечував проти клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, але раніше ним надано заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою і просили обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , де мешкає його цивільна дружина разом з їх спільною донькою 2018 р., який є інвалідом. При цьому обвинувачений зауважив. що він має постійне місце реєстрації, за яким проживає його мати, але має намір спільно проживати зі своєю родиною, яка з його слів, не проти спільно з ним проживання.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого та його захисника, виходячи з наступного.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі. В рішенні Європейського суду від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.
При цьому слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які

стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Суд приймає до уваги те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і вчасна доставка його до приміщення суду є неможливою. Обвинувачений має постійне місце проживання за яким проживав разом з цивільною дружиною і донькою,2018 р.н.. яка є інвалідом дитинства. Він має місце реєстрації і родину.
Прокурором не доведено можливість здійснення з боку обвинуваченого тиску на потерпілого ОСОБА_6 з яким останній навіть особисто не знайомий і вчинив злочин, скориставшись його безпорадним станом, як зазначеного в обвинувальному акті. Крім того, потерпілим надано заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність, оскільки про обставини вчиненого стосовно нього злочину, він не може нічого повідомити. Свідки у кримінальному провадженні також є особами незнайомими обвинуваченому і не були прямими очевидцями інкримінованого злочину, а тому ризик впливу на них з боку обвинуваченого є маловірогідним. ОСОБА_7 дійсно притягається до кримінальної відповідальності за іншими кримінальними провадженнями і його оголошення у розшук в іншому кримінальному провадженні не доводить існування ризику переховування у зазначеному кримінальному провадженні. Він не має стабільного джерела заробітку, але він має міцні соціальні зв`язки з родиною, має місце реєстрації і постійного проживання. Саме на його утримання перебувала малолітня донька-інвалід дитинства, що доводить про наявність у нього мінливих доходів. За таких обставин ризик повторного вчинення нових злочинів, на думку суду є мінімальним і для його запобігання достатньо обрання більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту.
Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Посилання прокурора на ризик переховування обвинуваченого від суду, в зв`язку з тяжкістю покарання хоча формально існує, однак є малоймовірним, з урахуванням вищевикладеного.
За таких обставин інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання зможе, на думку суду, забезпечити його належну процесуальну поведінку і зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 315 КПК України,
У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1. Не відлучатися в період часу з 18 години до 08 години наступної доби з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.
3. Повідомляти суд про зміну місця фактичного проживання.
Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 13 вересня 2020 року.
Копію ухвали надіслати начальнику ДУВП (4) для відома, начальнику Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для виконання та прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1