Справа № 357/4781/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуюча суддя - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 7 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0001695, внесене 14 червня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

?22 вересня 2009 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді двох років позбавлення волі, 22 лютого 2011 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання шість місяців десять днів;
?20 жовтня 2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.286, ст.71 КК України до покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі, 23 червня 2014 року на підставі ст.7 ЗУ «Про амністію» звільнений від відбування покарання,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:
сторона обвинувачення -
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпіла ОСОБА_5 ,
сторона захисту -
обвинувачений ОСОБА_3 ,-
У С Т А Н О В И В:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 19 травня 2020 року надійшов затверджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що 12 червня 2019 року длизько 10 години 05 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи по бул.Олександрійському, 84 м.Біла Церква Київської області на проїжджій частині дороги знайшов іменну банківську картку АТ «Сбербанк» видану на ім`я ОСОБА_5 , яку вподальшому залишив собі з метою розпорядитися коштами, які були на рахунку вказаної картки та належали потерпілій ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, 13 червня 2019 року ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу до банківської карти АТ «Сбербанк» видану на ім`я ОСОБА_5 , вчинив з неї крадіжку грошових коштів, а саме: о 10:05 годин розрахувався картою за придбаний товар по платіжному терміналу в магазині «Везунчик» по вул.Чкалова, 110 м.Біла Церква Київської області на суму 30 гривень 50 копійок, продовжуючи свій злочинний намір, о 10:12 годин розрахувався картою за придбаний товар по платіжному терміналу в магазині «Садко» по бул.Олександрійському м.Біла Церква Київської області на суму 356 гривень 00 копійок.

Придбаним товаром ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 386 гривень 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та суду показав, що саме він вчинив зазначений злочин за викладених у обвинувальному акті обставин. Розкаюється у скоєному. Просив строго не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.

З огляду на викладенні у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставини вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст.91 КПК України і в тому числі щодо події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, форми його вини, мотиву і мети вчинення злочину.

За викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочину є доведеною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст.65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин, дані про його особу, відношення до скоєного та конкретні обставини справи.

З огляду на зміст санкції ч.2 ст.185 КК України та вимог статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання винного, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_5 .

Обставиною, що обтяжує покарання винного, судом відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України визнається вчинення злочину ОСОБА_3 повторно.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Окрім того, відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права», а тому з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи) (справи «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим злочину (спрямований проти власності), на що вказує його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіяння матеріальної шкоди невеликого розміру), тяжкість злочину (є злочином середнього ступеня тяжкості), відношення винного до наслідків скоєного (розкаявся у скоєному), пом`якшуючі та обтяжуючу покарання винного обставини, дані про його особу, який не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, та лікаря-нарколога, раніше не судимий, відповідно до висновку органу пробації має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, визначивши йому покарання відповідно до санкції ч.2 ст.185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі та у відповідності до ст.75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до статті 76 вказаного Кодексу обов`язки періодично зявлятися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останній про зміну місця свого проживання і роботи.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 50, 66, 67, 75, 76, ч.1 ст.185 КК України, ст.ст.8-11, 21-27, 91, 349, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, ст.17 ЗУ від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні передбаченого ч.2 ст.185 КК України злочину та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази чек № 9492 «Ощадбанку» від 13 червня 2019 року, диск з відеозаписом з камер відео спостереження магазину «Маяк» по бул.Олександрійському, 84 м.Біла Церква, диск з відеозаписом з камер відео спостереження магазину «Садко» по бул.Олександрійському, 84 м.Біла Церква залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_3 не обирати.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1