У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 ,
засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з
ДУ «Арбузинська ВК №72»)

Встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким або застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає постановлену ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує, що у 2018 році майже рік працював каменярем, але не офіційно, оскільки у нього відсутній паспорт.
Апелянт звертає свою увагу, що надана відносно нього характеристика не відповідає дійсності.

Зазначає, що став на шлях виправлення, та за весь період відбування покарання у нього відсутні стягнення.

Вказує, що відбув більшу половину призначеного йому покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
В лютому 2020 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну частини невідбутого строку покарання більш м`яким, мотивоване тим, що він за час перебування в місяцях позбавлення волі характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, працевлаштований у 2018 році, стягнень не має.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд прийшов до висновку, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення засудженого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як слідує з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.
Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.
Пунктом 17 цієї постанови передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
За змістом кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.
Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст. 82 КК України та статей 537, 539 КПК України.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 роки. Початок строку 20 лютого 2018 року, кінець строку 20 лютого 2022 року.
Як слідує з даних характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 10 квітня 2020 року (а.с.п. 16), згідно ч. 1 ст. 118 КВК України засуджений має право працювати в місяцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, але своїм правом не користується, бажання працювати не висловлює. На заходи виховного впливу з приводу працевлаштування не реагує. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії з метою пристосування, при спілкуванні невідвертий. Недбало ставиться до майна установи і предметів, якими користується в побуті, догляд за ними не здійснює. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Уникає робіт з самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Не виконує роботи з благоустрою установи, не вбачає їх суспільної необхідності. Участі у програмах диференційованого виховного впливу та у виховних заходах не приймає.
Згідно довідки про працевлаштування від 10 квітня 2020 року (а.с.п. 17), засуджений ОСОБА_5 з моменту прибуття в Державну установу «Арбузинська виправна колонія № 83» і станом на 10 квітня 2020 року не був працевлаштований.
За такого, доводи апелянта щодо його працевлаштування жодними документами не підтверджуються, а тому не заслуговують на увагу.
Стосовно посилання апелянта на відсутність у нього стягнень, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень ч. 3 ст. 82 КК України.
Як слідує з положень ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, за такого прохання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування відносно нього вказаних положень статті не являється можливим.
Дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі. Рішення суду постановлено відповідно до вимог матеріального та процесуального закону є обґрунтованим та належним чином умотивованим.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді: