Ухвала
5 жовтня 2020 року

м. Київ
Справа № 497/1601/18
Провадження № 51-4723 cк 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 липня 2020 року,

в с т а н о в и в:
Перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на відповідність ст. 427 КПК України встановлено, що її подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до вимог ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень з урахуванням визначених у ст. 438 КПК України підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , окрім іншого, вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, засуджений просить дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Наголошуючи ж на певних порушеннях щодо складання протоколів слідчих (розшукових) дій, скаржник не зазначає, яким чином, вказані ним порушення вплинули на ухвалення законних та обґрунтованих судових рішень, з огляду на положення ст. 370, ч. 2 ст. 418, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 438 та ч. 1 ст. 412 КПК України.
Крім того засуджений, вказуючи на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування й ухвали апеляційного суду, при цьому не наводить конкретні доводи апеляційної скарги, що залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 419, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 438 та ч. 1 ст. 412 КПК України, тобто не зазначає, які саме доводи апеляційної скарги не були розглянуті апеляційним судом або розглянуті неналежним чином.
Також засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на необхідність допиту експерта, не обґрунтовує зазначене з огляду на положення, передбачені ч. 3 ст. 404, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 438 та ч. 1 ст. 412 КПК України.
До того ж, прохання засудженого до суду касаційної інстанції має бути сформульовано з урахуванням положень ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження цього суду за наслідками розгляду касаційної скарги. Так, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього, провести у кримінальному провадженні судове слідство та за результатами судового слідства призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно ж до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте, подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
При повторному зверненні до суду скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущено строк для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 липня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3