ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1675/20 Справа № 205/5285/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Долинське Томаківського району, Дніпропетровської області, з середньо-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 02.10.2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
відбуває покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3, ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
ОСОБА_6 засуджений вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
На виконання вказаного вироку ОСОБА_6 затримано 04 вересня 2017 року.
З огляду на те, що засудженому ОСОБА_6 в рамках зазначеного кримінального провадження не було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній не мав строку попереднього ув`язнення, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання засудженого.
Засуджений не погодившись з даним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою зарахувати йому в строк відбування покарання період з 07 жовтня 2016 року по 19 квітня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Посилається на те, що судом не було в достатній мірі досліджено вирок, за яким його засуджено, та безпідставно прийнято рішення про відмову у задоволенні його клопотання.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги Закону судом першої інстанції виконано належним чином.
Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_6 засуджений вироком 02 жовтня 2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 КК України, до покарання, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Строк покарання останньому ухвалено рахувати з моменту його затримання.
На виконання вказаного вироку, ОСОБА_6 затримано 04 вересня 2017 року.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги засудженого про необхідність застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до наведеної норми матеріального закону (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17 (провадження №13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ст. 72 ч. 5 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
З висновку Великої палати Верховного суду слідує, що попереднє ув`язнення зараховується у строк відбування покарання в редакції Закону №838-VIII, тільки у випадку вчинення особою злочину до 21 червня 2017 року.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року за злочин, вчинений 02 вересня 2016 року.
Вирок набрав законної сили 22 травня 2017 року.
На виконання вироку, останнього було затримано 04 вересня 2017 року, що підтверджується довідкою ДУ Дніпровська виправна колонія (80).
Таким чином, оскільки щодо ОСОБА_6 не було застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні відсутнє.
Крім того, колегія суддів зазначає наступне.
За вказаним вище вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року, остаточне покарання ОСОБА_6 призначене судом першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Таким чином, доводи обвинуваченого про необхідність зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги засудженого про перебування його під вартою у період з 07 жовтня 2016 року по 19 квітня 2017 року не підтверджені доказами, а тому є необґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволення клопотання засудженого.
Процесуальних порушень, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишити апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4