ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8870/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1313/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- представника власника майна ОСОБА_6 ,
- власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами прокурора та представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2020,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000645 від 03.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 03.06.2020 в ході огляду території, яка розташована поблизу огородженого паркану за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на майно, вилучене 04.06.2020 в ході огляду території, яка розташована поблизу огородженого паркану за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накладено арешт на мано, вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_3 .

Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк, не пізніше двох місяців за участю спеціаліста зняти інформацію мобільних телефонів, USB-накопичувачів, накопичувачів на жорсткому диску, планшетів, ноутбуків, картки пам`яті мікро-СД ємністю 8 Gb, DVD-диска з маркуванням «Nanotex 16x 4,7 Gb 120 min», які були вилучені, після чого передати вказані електронні пристрої на відповідальне зберігання власникам майна.

Попереджено власників майна про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Визначено місцем збереження арештованого майна, а саме: сокири, дерев`яної палиці, схожої на ручку від сокири, довжиною 78 см., складного ножа з полімерною рукояткою світлого кольору та лезом з візерунком, предмета, зовні схожого на пістолет з маркуванням «ХК 1198», з магазином, в середині якого 5 патронів, патрону з патронником та кобурою, предмета, схожого на гільзу з маркуванням «СОВА ІІ 9mm РА»; предмета циліндричної форми, сірого кольору, зовні схожого на кулю; металевої лопати з дерев`яним держаком камеру схову кримінальної зброї Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, вул. Миру, 170.

Визначено місцем зберігання арештованого майна, а саме автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 2.

Визначено місцем зберігання іншого арештованого майна камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, під`їзд № 2.

В частині задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на банківській картки відмовлено.

Зобов`язано прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 повернути вилучені картки їх власникам.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 15.06.2020 прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотаннями в межах матеріалів кримінального провадження№0000645 від 03.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_8 перебуває кримінальне провадження за №0000645 від 03.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України.

Задовольняючи частково клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що вказане майно є речовим доказом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурорта представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2020 та постановити нову, якою прокурор просив задовольнити клопотання та накласти арешт на 10 банківських карток, вилучених під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме: сокири, сумки чорного кольору з емблемою «POTON 001» та дерев`яної палиці, схожої на ручку від сокири, довжиною 78 см.

Апеляційні скарги обґрунтовують тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Прокурор подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

За таких обставин, в силу вимог ст. 405 КПК України неявка прокурора не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_7 та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000645 від 03.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ст. 348 КК України. (а.с. 1-4).

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши частково клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (мобільні телефони, USB-накопичувачі, накопичувачі на жорсткому диску, планшети, ноутбуки, картки пам`яті мікро-СД, DVD-диск), накладено саме як на носії інформації в електронному вигляді.
Апеляційний суд враховує, що слідчий та прокурор не є експертами в даній галузі.
Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України,зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Задовольнивши частково клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч. 2 ст. 170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що банківські картки це лише один із способів зняття грошових коштів з особистого рахунку відповідальної особи, що належить держателю картки, а тому накладення арешту на банківській картки є неефективним заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційних скарг не вбачає.
Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2020щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000645 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді