Справа №127/6162/19
Провадження №1-кп/127/179/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
Колегія суддів в складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004666, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 29 листопада 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0004666 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив усне клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_9 строку тримання під вартою на шістдесят діб, яке мотивував тим, що продовжують існувати ризики, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судовий розгляд кримінального провадження не завершено. Обвинувачена, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, переховуватися від суду, продовжити вчинення злочинів, іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження. Крім того, доповнив що приймаючи до уваги те, що ОСОБА_9 хоча й в силу ст. 89 КК України, являється особою раніше не судимою, раніше притягалася за скоєння аналогічних злочинів, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваної та те, що вона перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність з метою незаконного збагачення, вчиняти нові кримінальні правопорушення, що підтверджується характером кримінальних правопорушень. Це підтверджується тим, що ОСОБА_9 , офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, що вказує на те, що злочини саме корисливого характеру пов`язані із незаконним заволодінням чужого майна є єдиним джерел її доходу. Також, остання не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання на праві власності, що дають підстави слідству вважати, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування, тому обрання відносно неї будь - якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки, а без її участі, закінчити досудове розслідування у встановлені строки не представляється можливим.
Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_9 заперечила проти задоволення клопотання прокурора просила суд змінити їй запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора, підтримав думку обвинуваченої просив змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки є заява від власників житла, в якій вони просять звільнити обвинувачену з під варти і вона буде проживати у них.
Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, пояснив, що ризики на які посилається прокурор не доведені і не можуть братися до уваги, зокрема незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки свідки в даному кримінальному провадженні допитані, також не доведені ризики щодо переховуватися від суду та продовжити вчинення злочинів, іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження. Просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки вона має де жити.
Колегія суддів, ознайомившись з клопотанням прокурора та матеріалами кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
При вирішенні питання про продовження терміну дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , суд також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченої від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, якій не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що може спонукати обвинувачену до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілу, свідків, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а також, враховуючи реакцію суспільства і соціальні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, відсутність доказів про зникнення ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити обвинуваченій раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331. 369-370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2020 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя доповідач:

Судді: