ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1331/20 Справа № 932/2559/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_12 , по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 272 КК України про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_12 , по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 272 КК України про арешт майна, та накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на 442 земельні ділянки.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що земельні ділянки, реєстрація яких здійснювалась від імені кадастрового реєстратора Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області ОСОБА_13 є об`єктами кримінально протиправних дій, а всі реєстраційні дії від імені ОСОБА_13 щодо реєстрації земельних ділянок є незаконними, такими, що виконані із використанням підроблених документів та існує ризик щодо подальшого незаконного відчуження цих земельних ділянок.
Суд першої інстанції зазначає, що згідно зібраних доказів встановлено факт здійснення незаконних реєстраційних дій щодо відчуження з комунальної власності вказаних земельних ділянок із використанням підроблених документів, невстановленими особами, в тому числі шляхом працевлаштування ОСОБА_14 до Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, є обґрунтовані підстави вважати, що у разі не накладення арешту, вказане нерухоме майно може бути повторно незаконно відчужено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт земельної ділянки з кадастровим номером :07:082:0093, як необґрунтовану.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали суду, зазначає, що клопотання розглянуто за його відсутності, копія ухвали не вручалась і не направлялась, копія ухвали була ним знайдена самостійно в ЄДРСР.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що він є законним власником земельної ділянки, слідчим не було надано жодні докази щодо незаконності реєстрації саме його земельної ділянки, або того, що ділянка дійсно була об`єктом злочинного посягання, або будь-якої його причетності до скоєння злочину, щодо якого проводиться досудове розслідування.
Зазначає, що в даному випадку його конституційне право власності порушено, оскільки він не має змоги розпоряджатися своїм майном. Крім того, клопотання слідчого розглянуто без повідомлення власника майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:401:0010.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали суду, зазначає, що клопотання розглянуто за відсутності спадкоємців, копія ухвали не вручалась і не направлялась, про арешт майна стало відомо лише після повідомлення нотаріусом про арешт майна і ухвалу було отримано лише 22 вересня 2020 року
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що дана земельна ділянка не може бути об`єктом злочину у сенсі, який вказано в ухвалі слідчого судді, тому що вона не вибувала з власності Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада не може бути визнана потерпілим стосовно цієї земельної ділянки, та на цю ділянку не може бути накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження. Таким чином, слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду під час якого залишив недослідженими обставини, стосовно даної земельної ділянки.
Зазначає, що дана ділянка землі не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки вона не є знаряддям злочину, не зберігла на собі сліди і не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження.
Вказує, що долучені до клопотання матеріали, на підтвердження її обґрунтованості, здобуті органом досудового розслідування в рамках іншого кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні сторони по справі підтримали доводи апеляційних скарг та з підстав викладених у них просили їх задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З огляду на те, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без участі власників майна, а апеляційна скарга була подана у встановлений законом строк після того, як апелянт отримав копію ухвали, строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 08.11.2019, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 272 КК України..
Слідчий СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про накладення арешту на вказані в клопотанні земельні ділянки, із забороною відчуження та розпорядження.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року клопотання слідчого про арешт майна було задоволено та накладено арешт на вказані земельні ділянки.
Разом з тим, дослідивши обставини провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про необхідність накладення арешту земельні ділянки з кадастровим номером :07:082:0093 та :01:401:0010.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що арешт на майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів, за наявності обставин, які підтверджують, що незастосування заборони розпорядження майном призведе до зникнення, втрати, перетворення чи передачі цього майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Однак, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що земельні ділянки з кадастровими номерами :07:082:0093 та :01:401:0010, які на праві власності належать ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова про визнання вказаних земельних ділянкок речовим доказом є формальною.
Крім того, долучені до клопотання матеріали, на підтвердження його обґрунтованості, здобуті органом досудового розслідування в рамках іншого кримінального провадження.
Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Також колегія суддів звертає увагу, що ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення відповідно ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна та третіх осіб.
В порушення вказаних вимог закону, слідчим суддею, при накладенні арешту на вказані земельні ділянки не було враховано інтересів володільців майна, які вже тривалий час є законними власниками даних земельних ділянок.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:082:0093 та :01:401:0010 за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, третіх осіб, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження ухвали задовольнити, та поновити останньому строк на оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року.
Апеляційні скарги ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_12 , по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000062, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 272 КК України про арешт майна скасувати в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:082:0093 та :01:401:0010.
В цій частині постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт земельних ділянок з кадастровими номерами :07:082:0093 та :01:401:0010 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4