Провадження № 1-кс/638/2142/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про направлення осіб в медичний заклад в порядку глави 39 КПК України у кримінальному провадженні №0001397,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить направити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в медичний заклад для проведення судово-психіатричної експертизи; в порядку ст. 333 КПК України просить доручити слідчому повідомити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 14, 15, ст. 115 КПК України; здійснити тимчасовий доступ до ряду документів; пред`явити для впізнання жильцям будинків фото осіб і допитати їх про обставини проживання в будинках; провести огляд квартир; оглянути кримінальні справи в судах, журнали реєстрації нотаріальних дій та ін.
В обгрунтування клопотання посилається на те, що 21.07.2020 він направив скаргу керівнику Харківської місцевої прокуратури №1 про недодержання розумних строків розслідування. В порушення закону керівником прокуратури письмові вказівки прокурору не надані. Відповіддю від 23.07.2020, отриманою скаржником 02.08.2020, в задоволенні скарги відмовлено за надуманих підстав. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2020 скасована постанова слідчого про закриття даного провадження, чим констатований факт поверхневого розслідування.
Заявник вказує, що зазначене провадження розпочато за фактом замаху на його навмисне вбивство в зв`язку з виконанням службових обов`язків працівника прокуратури Київської області за ст.ст. 14, 15, п. 8 ст. 115 КК України. Необхідні слідчі дії не проводяться, на його клопотання слідчий не реагує. Затягування розслідування призведе до втрати доказів і закінченню строків притягнення до відповідальності винних осіб.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає в наданні стороні кримінального провадження особою, в володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії і вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. В клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
З викладеної норми вбачається, що ОСОБА_3 має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ з обов`язковим зазначенням певної інформації, передбаченої ч. 2 ст. 160 КПК України.
Вимога щодо надання тимчасового доступу до речей і документів має бути викладена в формі окремого клопотання.
Однак ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про направлення осіб в медичний заклад.
При цьому, заявник не посилається на наявність будь-яких клопотань до слідчого про проведення тимчасового доступу до вказаних ним документів або про існування судових рішень, якими б на слідчого був покладений обов`язок здійснення таких дій.
Клопотання ОСОБА_3 , а також додані до нього матеріали не містять належних доказів, які б свідчили про необхідність здійснення тимчасового доступу до зазначених ним документів. Заявником за кожною вимогою про доступ не вказано значення, яке мають конкретні речі і документи, до яких він вважає за необхідне отримати тимчасовий доступ, для встановлення обставин по справі. Відсутні обґрунтовані посилання про можливість використання як доказів конкретних відомостей, що містяться в речах і документах, а також посилання на неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів. Заявником не конкретизовано за кожною вимогою до яких саме відомостей, документів і інформації він бажає отримати доступ.
Таким чином, вимоги поданого ОСОБА_3 клопотання в частині зобов`язання слідчого здійснити тимчасовий доступ до ряду документів є необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо направлення зазначених заявником осіб до медичного закладу для проведення судово-психіатричної експертизи, слідчий суддя приходить до наступного.
Призначення і проведення судової психіатричної експертизи вимагає дотримання спеціальної процедури; до будь-якої особи за бажанням учасників кримінального провадження вказаний захід застосований бути не може.
Відповідно до ст. 509 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи в разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в разі необхідності здійснення тривалого спостереження і дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання і розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
З викладеної правової норми вбачається, що проведення такої експертизи може бути призначено слідчим, дізнавачем, прокурором щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які викликають сумніви в осудності такої особи. З поданих до суду матеріалів не вбачається, що особи, на яких вказує ОСОБА_3 , вчинили суспільно небезпечне діяння або є підозрюваними у вчиненні такого діяння. Також не вбачається можливим встановити наявність будь-яких сумнівів в їх осудності.

Ухвалою слідчого судді, суду стаціонарна психіатрична експертиза за поданням сторони кримінального провадження може бути призначена в разі необхідності здійснення тривалого спостереження і дослідження особи.
З клопотання ОСОБА_3 не вбачається, що існує необхідність здійснення тривалого спостереження і дослідження зазначених ним осіб.
Таким чином, вимоги заявника щодо призначення психіатричної експертизи зазначеним ним особам слідчий суддя вважає безпідставними і необгрунтованими і відмовляє в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним в своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тому визначення кола осіб, яких необхідно повідомити про підозру, належить виключно до компетенції слідчого і процесуального керівника по конкретному кримінальному провадженню.

Таким чином, вимоги скаржника щодо зобов`язання слідчого повідомити певних осіб про підозру у вчиненні злочинів, знаходяться поза компетенцією суду і не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, клопотання ОСОБА_3 є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 28, 159, 160, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про направлення осіб в медичний заклад в порядку глави 39 КПК України у кримінальному провадженні №0001397 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя