Справа № 646/4551/20
№ провадження 1-кп/646/392/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002553 від 18.05.2019 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України,

УСТАНОВИВ:

У період з січня по березень 2019 року, точну дату та час не встановлено, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману (укладення договору купівлі-продажу від імені псевдовласника з потенційним покупцем з використанням завідомо підроблених документів та подальшим заволодінням отриманими в такий спосіб грошовими коштами) квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , що належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20 вересня 2000 року, виданого Центром (відділом) приватизації державного фонду Харківської міської ради ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її доньці ОСОБА_11 , яка як спадкоємець першої черги за законом успадкувала належну їй частку у вказаній квартирі після смерті матері, та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, у період з січня по березень 2019 року, точну дату та час не встановлено, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 заздалегідь підшукав необізнану в його злочинному умислі ОСОБА_12 та отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб завідомо підроблений для нього паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вклеєною фотокарткою ОСОБА_12 , яка у подальшому, діючи на прохання і за вказівками ОСОБА_4 , за обіцяну винагороду повинна була видати себе за власника квартири та відповідно продавця за договором купівлі-продажу зазначеної квартири на користь потенційного покупця, передавши ОСОБА_4 грошові кошти з продажу.
На початку березня 2019 року, точну дату та час не встановлено, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи при цьому корисливу мету, підшукав потенційно добросовісного покупця зазначеної квартири ОСОБА_14 , який не був обізнаний у його злочинних намірах, після чого звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_15 щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , надавши нотаріусу для підготовки нотаріального посвідчення договору отримані від невстановлених осіб підроблені за невстановлених обставин завідомо для нього неправдиві документи, а саме: підроблене свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20 вересня 2020 року, видане Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради, відповідно до якого власником кваритири АДРЕСА_4 , є ОСОБА_13 , підроблену довідку, видану КП «ХМБТІ» ХМР №1053198 від 27 лютого 2019 року на підтвердження зареєстрованого права власності на вказану квартиру за ОСОБА_13 .
У подальшому, 05 березня 2019 року близько 11 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_4 , використовуючи необізнану в його злочинному умислі, спрямованому на заволодіння шляхом обману чужим майном з використанням завідомо підроблених документів, ОСОБА_12 , прибув до офісу приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_15 , розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , де діючи шляхом обману, видаючи ОСОБА_12 за власника квартири АДРЕСА_4 , вчинив дії, у результаті яких здійснено відчуження на користь ОСОБА_14 за відповідним договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої без урахування ремонту станом на 05 березня 2019 року згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 14/120СЕ-19 від 08 січня 2020 року складає 505382 грн. без урахування ПДВ.
При цьому, будучи необізнаною в злочинному умислі ОСОБА_4 , спрямованому на заволодіння чужим майном, та, діючи на прохання і за вказівками останнього, ОСОБА_12 , використовуючи наданий їй ОСОБА_16 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 із вклеєною фотокарткою ОСОБА_12 , видала себе за власника та відповідно продавця за договором купівлі-продажу вказаної квартири на користь ОСОБА_14 , передавши усі отримані від останнього за договором купівлі-продажу грошові кошти ОСОБА_4 .
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , які полягали у незаконному заволодінні квартирою АДРЕСА_4 в особі Харківської міської ради було спричинено матеріальну шкоду, оскільки вищезазначена квартира за правилами відумерлої спадщини повинна була перейти у власність територіальної громади.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа та за ч.3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
На підставі ст. 325 КПК України за погодженням із учасниками судового провадження судовий розгляд проведено за відсутності представника потерпілого, який надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся, оскільки захист інтересів територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради здійснюється в порядку цивільного судочинства.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, щиро розкаявся, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорював, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз, речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд згідно з вимогами статей 65-67 КК України з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання враховує характер і ступінь тяжкості скоєних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться: ч.4 ст.358 КК України - кримінальний проступок, ч.3 ст.190 КК України - тяжкий злочин, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, а також, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину.
З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у межах, установлених у санкціях статей особливої частини КК України, за якими кваліфіковано дії ОСОБА_4 . При визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 застосуванню підлягає ч.1 ст.70 КК України, оскільки він засуджується за вчинення сукупності кримінальних правопорушень.
При цьому, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність пом`якшуючої вину обставини, визнання обвинуваченим своєї вини, позицію сторони захисту, яка просила застосувати відносно обвинуваченого положення ст. 75 КК України, і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також положення диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування, строк дії якого сплив під час судового розгляду, за відсутності клопотання сторони обвинувачення судом не продовжувався.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Витрати на залучення експерта відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст.349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст.358 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі,
- за ч.3 ст. 190 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (код доходів 24060300, отримувач платежу УК Слобідсь/мХар Слобідськи/24060300, п/рахунок UA0020005, код отримувача (ЄДРПОУ) 37999680, банк: Казначейство України (ЕАП) витрати на залучення експерта для проведення судової оціночно-будівельної експертизи №14/120СЕ-19 від 08 січня 2020 року у розмірі 5 495, 35 грн. та витрати на залучення експерта для проведення судової почеркознавчої експертизи №10/7/50СЕ-20 від 30 березня 2020 року у розмірі 7 850, 50 грн.
Речові докази - матеріальні об`єкти (документи), які постановою слідчого від 27.07.2020 року визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження- зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1