Справа № 135/105/20
Провадження №11-кп/801/573/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд

у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення призначеного покарання,

в с т а н о в и в:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення призначеного покарання, з посиланням на те, що він має право на перегляд довічного строку покарання.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про пом`якшення призначеного покарання з тих підстав, що із змісту ухвали Верховного Суду України від 13.06.2006 року видно, що апеляційним судом при розгляді справи та Верховним Судом України давалась оцінка можливості застосування давності. Судом було встановлено, що відразу після вчинення злочинів ОСОБА_8 виїхав за межі України і значний час переховувався від слідства, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено до його затримання в грудні 2004 року. Відтак, Ладижинський міський суд не вбачає підстав для повторного перегляду можливості застосування строку давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , оскільки це питання вже було вирішено судом при розгляді справи.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить переглянути ухвалу суду першої інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивував тим, що суд мав би йому замінити покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком до 15 років.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 ; думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, і просив залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того, суду необхідно послідовно поєднувати закон і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Вироком Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2005 ОСОБА_8 визнано винним за п. «г» ст. 93, ч. 2 ст. 215-3 КК України (редакція 1960 року) і на підставі ст. 42 КК засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

13.06.2006 ухвалою Верховного СудуУкраїни вирок Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2005 залишено без змін.

Вироком Акімовського районного суду Запорізької області від 14.09.2006 ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.11.2016 ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до нього ч.5 ст.72 КК України та зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення.

13.11.2019 ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Після засудження ОСОБА_8 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.

Таким чином суд приходить до висновку, що підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.

Законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 про те, що вироком Апеляційного суду Херсонської області він засуджений за п. «г» ст. 93, ч. 2 ст. 215-3 КК України (редакція 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі, а зазначена стаття у новому Кримінальному кодексі (2001 року) відсутня, тому суд мав би призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. «г» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року, що діяла на час винесення вироку) умисне вбивство двох або більше осіб каралось позбавленням волі на строк від 8 до 15 років або довічним позбавленням волі.

Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство двох осіб карається позбавленням волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі.

КК України 2001 року передбачає покарання за вчинений ОСОБА_8 злочин, не скасовує злочинність діяння і не пом`якшує кримінальну відповідальність, що і було зазначено у вироку Апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2005 року.

Щодо доводів в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 про те, що він вчинив злочин у 1993 році, а вирок відносно нього винесено у 2005 році, у зв"язку з чим сплив строк давності, то суд приходить до наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що злочин ОСОБА_8 вчинено у 1993 році. Оскільки ОСОБА_8 переховувався від слідства, провадження по справі було зупинено . Затримано ОСОБА_8 27.12.2004 року. Вироком Апеляційного суду Херсонської області від

22.12.2005 року він засуджений за п. «г» ст. 93, ч. 2 ст. 215-3 КК України (редакція 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі

Відповідно до положень ст. 48 КК України (в редакції 1960 року) перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину. Питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом.

Як вірно зазначив суддя із змісту ухвали Верховного Суду України від 13.06.2006 року вбачається, що апеляційним судом при розгляді справи та Верховним Судом України давалась оцінка можливості застосування давності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про пом`якшення призначеного покарання, - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: