Справа № 740/4936/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/345/20
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000977 від 26 липня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Талалаївка, Ніжинського району, Чернігівської області, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 160 годин.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати на користь держави за залучення експерта в сумі 471, 03 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, просить змінити його, призначивши більш м`який вид покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання, виходячи з того, що ним не було встановлено пом`якшуючої злочин обставини щирого каяття обвинуваченого. Так, звертає увагу колегії суддів на те, що Верховний Суд у постанові по справі №759/7784/15-к від 22 березня 2018 року, зазначив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факти вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. При цьому вказує, що факт щирого каяття підтверджується оголошеним в судовому засіданні останньому слові обвинуваченого. Виходячи з вищенаведеного, та зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 25 липня 2019 року близько 17-ї години знаходячись на території дошкільного навчального закладу №9, що розташований за адресою м. Ніжин, вул., Шевченка, 10, з мотивів триваючих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свої наміри до кінця, передбачаючи наслідки у виді заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_9 , яка є його колишньою дружиною, та бажаючи їх настання, підбіг до ОСОБА_9 , почав хапати її за плечі та руки, повалив на землю, та коліном завдав їй удар по правому стегну, в результаті чого, заподіяв останній тілесні ушкодження у виді підшкірного крововиливу правого плеча та правого стегна, що згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали викладені в поданій апеляційній скарзі вимоги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення викладених апеляційних вимог, та просив рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, зокрема, апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно класифікації тяжкості злочинів, передбаченої ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який раніше не судимий, обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, в якості обставини, що його обтяжує вчинення злочину щодо колишнього подружжя, досудову доповідь органів пробації, відповідно до якої ОСОБА_8 ризики вчинення повторного кримінального правопорушення є середніми, і обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_8 в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

За наведених обставин, місцевий суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 при відбуванні призначеного судом покарання, а тому апеляційні доводи останнього про необхідність призначення йому більш м`якого альтернативного покарання у виді штрафу, в тому числі, з урахуванням обставин, які цілком повно оцінено судом першої інстанції, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Зокрема, посилання обвинуваченого ОСОБА_8 про щире каяття, як підстави для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів вважає в даному випадку не є вирішальним.

Так, під щирим каяттям розуміється визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Дійсно, з аудіо запису судового засідання вбачається, що він під час судових дебатів вказав «прошу вибачення в колишньої дружини». Разом з цим, з урахуванням обставин вчиненого злочину, з огляду на те, що обвинувачений усвідомлюючи факт вчинення ним незаконних дій проти особи, з якою раніше перебував у шлюбі, що є обтяжуючою обставиною, наніс їй легке тілесне ушкодження, а тому, виходячи з системності агресивних дій проти цієї особи, відповідно до показань потерпілої, існує сумнів в тому, що ОСОБА_8 усвідомив вчинене та зробив належні висновки.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини провадження, на думку колегії суддів, саме покарання ОСОБА_8 у виді громадських робіт у визначених судом межах, за відсутності будь-яких обмежень для застосування такого виду покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного судом покарання, а також застосування положень ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути додатково визнані такими, особою, що подала апеляційну скаргу не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого через суворість призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2020 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4