КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 24 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2020 задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалено початок строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 22.07.2020 по 19.09.2020 включно.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 про застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням вимог КПК України та Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованою, а додані до клопотання слідчого докази сумнівними.
ОСОБА_6 не вчиняв вбивства потерпілого ОСОБА_9 , який був його рідним братом.
Повідомлення про підозру не містить фактів та інформації, яка може підтверджувати, що саме підозрюваний вчинив дане кримінальне правопорушення, а також механізму та обставин його вчинення.
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На думку захисника, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки ОСОБА_6 не має на меті ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а навпаки сприяє розкриттю вбивства свого брата, зокрема, добровільно надав всі необхідні зразки для проведення експертиз.
Підозрюваний самостійно звернувся до швидкої допомоги та поліції, після того як ранком 22.07.2020 знайшов в приміщені будинку, в якому він проживає, свого рідного брата з ознаками насильницької смерті.
Клопотання слідчого не містить доказів на підтвердження того, що підозрюваний вчиняв дії щодо приховування слідів кримінального правопорушення, а також фактів переховування останнього від органів досудового розслідування під час прибуття поліції на місце події та у минулому.
Крім того, органом досудового розслідування не надано доказів існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, оскільки з показів останніх не убачається даних про вчинення на них тиску з боку підозрюваного. Потерпіла характеризує підозрюваного з позитивної сторони, а свідок ОСОБА_10 вказує на відсутність конфлікту між підозрюваним та його братом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №0001859, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 22.07.2020 о 08 год. 10 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
22.07.2020 о 20 год. 05 хв. ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 115 КК України.
24.07.2020 слідчий слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням від 22.07.2020 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2020 задоволено клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалено початок строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 22.07.2020 по 19.09.2020 включно.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 про застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, слідчим доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілу, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням вимог КПК України та Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», є безпідставними.
Як убачається з ухвали слідчого судді, вона постановлена у відповідності до вимог ст.ст. 196, 372 КПК України, та недотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 178, 193, 194 КПК України, колегією суддів не встановлено.
Твердження захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України, є надуманими, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

З наведених підстав, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді посилання апелянта на неналежність та недопустимість наявних у справі доказів, оскільки до завдань суду на даному етапі не віднесено оцінку належності та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Посилання апелянта на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілу, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вірогідність настання якого, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 24 липня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3