Справа № 206/4652/20
Провадження № 1-кс/206/453/20
У Х В А Л А

16.11.2020року в залі суду в м. Дніпрі слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

за участю власника майна ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

10 листопада 2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним клопотанням про скасування арешту, звернулася ОСОБА_3 .

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 22.10.2020 року накладено арешт на автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , та заборонено власнику, володіти, розпоряджатись та користуватись ним. Підставою накладення арешту визначено необхідність забезпечення речових доказів та той факт, що зазначений автомобіль є речовим доказом вчинення правопорушення, а також, те що ним користувався підозрюваний по справі ОСОБА_4 . Зазначений автомобіль зареєстрований за нею на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником зазначена ОСОБА_5 . Автомобіль придбаний нею до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , тому у ньому зазначено її прізвище до заміжжя. Вона не була викликана та не приймала участь у судовому засіданні при розгляді питання про арешт належного їй автомобіля «Citroen», державний номер НОМЕР_1 . Вважає, що арешт накладено необґрунтовано та на теперішній час необхідне його скасування з наступних підстав. Зазначений автомобіль є єдиним засобом пересування і вона використовує для транспортування малолітньої дитини до дитячого садку, який знаходиться в районі пр.. Поля, та з інших потреб. Вони живуть у віддаленому від центра міста районі, тому відсутність автомобіля і необхідність користуватись суспільним транспортом у період пандемії корона вірусу наражає її та дитину на невиправданий ризик для здоров`я. Згаданий автомобіль є її особистою власністю та ніколи не був у користуванні ОСОБА_4 , оскільки останній постійно користувався автомобілем ЗАЗ «Таврія» д.н.з. НОМЕР_3 . У підозрі, про яку повідомлено ОСОБА_4 , як знаряддя вчинення злочину, визначений саме автомобіль ЗАЗ «Таврія» д.н.з. НОМЕР_3 . Із її автомобіля «Citroen», державний номер НОМЕР_1 вилучені лише кросівкий її чоловіка. Таким чином, її автомобіль цілком не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України. Крім того, враховуючи те що автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 є її особистою власністю з 2012 року, він не підлягає спеціальній конфіскації, як виду покарання, або вилученню у забезпечення відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, до якого вона не має жодного відношення.

На підставі викладеного просить суд скасувати повністю арешт на автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді 22.10.2020 року (справа №206/4652/20, провадження 1-кс/206/424/20). Зобовязати Самарський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області видати автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 власнику ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 подане клопотання підтримала просила його задовольнити, також пояснила, що даним автомобілем її чоловік не користувався, користувалася лише вона.

Прокурор в судове засідання не з`явився про день та час розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку заявника, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю, що клопотання про скасування арешт є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 22.10.2020 року накладено арешт на автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , та заборонено власнику, володіти, розпоряджатись та користуватись ним.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «Citroen», державний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 12 серпня 2017 року зареєстрували шлюб (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним клопотання заявника задовольнити частково, а саме в частинні накладання арешту на використання транспортного засобу «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт на автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді 22.10.2020 року по справі №206/4652/20, провадження 1кс/206/424/20, а саме в частині використання.

Зобов`язати Самарський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області видати автомобіль «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1