05.08.2020 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/679/20
Провадження № 1-кс/533/197/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року селище Козельщина
Слідчий суддя Козельщинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина клопотання слідчого СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

встановив:

05.08.2020 року до Козельщинського районного суду надійшло клопотання слідчого СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме:
частину будинку в АДРЕСА_1 , який належить згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 18.06.2020 року ОСОБА_4 , з метою заборони його відчуження до скасування арешту майна у встановленому порядку передбаченого КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 07.07.2020 року в чергову частину Козельщинського ВП ГУ НП в Полтавській області, з канцелярії прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження про те, що працівники Козельщинського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області, незаконно продали частину вищезазначеного житлового будинку, який належить ОСОБА_5 .

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.07.2020 року за № 0000088.
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який показав, що з 2000 року проживав спільно з ОСОБА_6 , спочатку в с. Кобелячок, Кременчуцького району Полтавської області, а потім в м. Кременчук, де у них народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тоді у двох, за спільні кошти вони придбали будинок за 8 000,00 гривень, близько 10 ти років тому в АДРЕСА_1 , де і проживали у ньому.

Документи були оформлені на пополам із дружиною тобто по частині. 6 років тому, а саме у 2014 році перестали проживати спільно за сімейними обставинами. Після чого ОСОБА_7 переїхала до м. Горішні Плавні, де проживає із співмешканцем. Доньку вона забрала, а її син залишився з ним, де проживав більше 6 місяців, а потім пішов навчатися. Документи на будинок забрала ОСОБА_7 коли їхала в АДРЕСА_2 році ОСОБА_7 подала до суду на аліменти, де йому присудили виплачувати на користь доньки частини заробітної плати, які виплачує постійно та вчасно за період офіційного працевлаштування. Але коли не працював у виникла заборгованість у сумі близько 35 000,00 гривень. За цей період до нього зателефонували працівники ВДВС Козельщинського ГТУЮ та повідомили йому, що за несплату аліментів буде описано та арештовано все його майно. На весні 2020 року до нього додому приїхали працівники ВДВС Козельщинського ГТУЮ та повідомили, що вони описали майно та цілісність приміщень, так як у нього є заборгованість по аліментах. Вони дали якийсь документ, де було описано майно, зараз цього документа у нього не має, після чого вони поїхали.

В кінці червня 2020 року додому прийшов син ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_8 , який сказав, щоб висилявся із будинку, так як документи уже на матері. 03.07.2020 року він вирішив піти до Козельщинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури, де звернувся із письмовою заявою про неправомірні дії працівників ВДВС Козельщинського ГТУЮ, так як вважає, що вони незаконно продали його частину будинку.

20.07.2020 року допитано в якості свідка ОСОБА_9 , яка показала, що згідно ЗУ «Про виконавче провадження», у разі несплати боржником аліментів за 3 місяці, виконавець має право накласти арешт на майно (Рухоме та нерухоме). У зв`язку з чим 20.05.2018 року, було винесено постанову про арешт майна боржника та накладено обтяження. 15.10.2019 року було здійснено виїзд до боржника для опису частини будинку в АДРЕСА_1 . Доступ до будинку надав інший співвласник ОСОБА_4 . Потім було вручено ОСОБА_5 особисто постанова про опис та арешт майна та повідомлено, що майно буде виставлено на продаж у разі непогашення боргу. 25.05.2020 року стягувач з`явилася до ВДВС та виявила бажання залишити за собою майно в рахунок погашення частини боргу на суму 15 400,00 гривень. Після чого вказаний будинок було переоформлено на ОСОБА_4 .

28.07.2020 року допитано в якості свідка ОСОБА_4 , яка показала, що з 2000 року проживала спільно з ОСОБА_5 , спочатку в с. Кобелячок, Кременчуцького району Полтавської області, а потім в м. Кременчук, де у них народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тоді вона дала 8000,00 гривень, а ОСОБА_5 дав 2000,00 гривень і вони придбали будинок за 10 000,00 гривень близько 10 ти років тому в АДРЕСА_1 та проживали у ньому. Документи були оформлені на пополам із співмешканцем тобто по частині за її кошти. 6 років тому, а саме у 2014 році вони перестали проживати спільно з ОСОБА_10 за сімейними обставинами, після чого переїхала до м. Горішні Плавні, де проживає із дітьми. Документи на будинок забрала коли їхала в АДРЕСА_2 році подала до суду на аліменти, де ОСОБА_5 було присуджено виплачувати на користь доньки частину від заробітної плати, які він спочатку не виплачував, а тому виникла заборгованість у сумі близько 35 000,00 гривень. З 2019 року ОСОБА_5 почав виплачувати аліменти, коли офіційно влаштувався на працю в ПСП «Солоницьке». На весні 2020 року до неї зателефонували працівник з Козельщинського ВДВС та повідомив, що буде здійснено опис майна та цілісність приміщень ОСОБА_11 , так як у нього є заборгованість по аліментах. Коли вона приїхала із працівниками Козельщинського ВДВС та двома понятими до житлового будинку в присутності всіх по фотографували будинок та інші приміщення, про що всі засвідчили своїми підписами. Потім поїхали до ПСП «Солоницьке», де працює ОСОБА_5 . Державний виконавець ОСОБА_9 вручила йому постанову про опис та арешт майна боржника, яку він підписувати та отримувати особисто у руки у грубій формі відмовився. Після чого знову усі підписалися по фотографували вручення і тоді поїхала додому. Через деякий час, вона спілкувалася із ОСОБА_5 про те, що хоче повернутися додому із дітьми на, що останній надав згоду так як вона має у власності частину будинку.

22.05.2020 року отримана повідомлення від державного виконавця про те, що арештоване майно ОСОБА_5 , не було реалізоване, так як виставлялося на торги про, що також була повідомлена. Після чого звернулася до ВДВС із письмовою заявою про те, що має бажання забрати дане майно, а саме частину будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , в рахунок погашення штрафної санкції, яка була винесена боржнику 29.11.2018 року в розмірі 10 659 гривень 41 копійка та в сумі 4 740,59 гривень та після переоформлення майна вважати погашеним у встановленому законодавством порядку.

18.06.2020 року державним нотаріусом ОСОБА_12 було видано свідоцтво про переоформлення частини будинку в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 . Після отримання вказаного свідоцтва являється 100% власником будинку в АДРЕСА_1 . Але все одно заборгованість становить близько 35 000,00 гривень.

В кінці червня 2020 року передала через сина ОСОБА_8 копії документів, які засвідчують 100% права власності на будинок в АДРЕСА_1 , які він передав ОСОБА_5 , але до цього часу, він проживає спільно із своєю співмешканкою у її будинку.

Підставою накладення арешту слідчим визначено те, що частина будинку в АДРЕСА_1 має значення у справі як речовий доказта являється об`єктом вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Крім цього, слідчий в клопотанні зазначив, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є підшуканим, пристосованим та використаним як об`єкт вчинення кримінального правопорушення, які зберегли на собі його сліди; є об`єктом кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та прохав задовольнити. Крім цього надав пояснення, що житловий будинок в якості речового доказу не визнавався. в матеріалах справи відсутній цивільний позов.
Власниця житлового будинку та прокурор в судове засідання не з`явилися.
Слідчий суддя вислухавши слідчого та дослідивши матеріали клопотання, встановив наступне.
Ст. 131 КПК України визначено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів досудового розслідування слідчим ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000088 від 03 липня 2020 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України.
Далі, слідчим суддею встановлено, що на час розгляду даного клопотання, у вищезазначеному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України вищезазначене майно тимчасово не вилучалося, речовим доказом вищезазначене майно не визнавалося, цивільний позов непред`явлений.
В результаті проведення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом частина житлового будинку, яка належала ОСОБА_5 передано в рахунок погашення боргу стягувачеві ОСОБА_4 .
Крім цього, як вбачається з матеріалів клопотання, цивільний спір щодо незаконної реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок відсутній.
З матеріалів клопотання вбачається, що право власності на частину вищезазначеного житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дії державного виконавця не оспорено.
Ураховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вищезазначеного майна.

Крім цього, слідчим не наведено обґрунтованої потреби досудового розслідування щодо втручання у право і свободи володільця майна.

Ч. 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 107, 113, 131, 132, 167, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1