Справа № 451/625/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/872/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді одного року обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. На підставі вимог ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн. У решті позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду, 27 вересня 2018 року близько 06:00 години ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д «Т-14-10» сполученням Червоноград-Броди» в межах населеного пункту Йосипівка Радехівського району Львівської області, рухаючись в напрямку м. Червоноград, грубо порушив вимоги пункту 10.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху України затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, яким передбачено, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія»» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в напрямку м. Радехів, яким керував ОСОБА_6 , внаслідок чого автомобіль «Део Нексія» змінив траєкторію свого руху та виїхав на ліву смугу руху автодороги на напрямку м. Радехів Львівської області, де здійснив зіткнення із автопоїздом «Рено Преміум 440» НОМЕР_3 із причепом «Бодекс КІС 3WA» н.з. НОМЕР_4 , який рухався в напрямку м. Червоноград під керуванням ОСОБА_9 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді: закритої черепної мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, закритий перелом лівого наколінника зі зміщенням, та які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

На вказаний вирок суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити та стягнути з обвинуваченого на його користь 23 439 грн. відшкодування витрат на лікування та 100 000 грн. відшкодування вартості автомобіля. У решті вирок суду просить залишити без змін. Свої апеляційні вимоги потерпілий мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині відмови у задоволенні цивільного позову у частині витрат на лікування та вартості автомобіля не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки ухвалений у цій частині з порушенням норм кримінального процесуального закону.
Не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди у вигляді 100000 грн. вартості автомобіля та витрат на лікування. Вказує, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наведених в обвинувальному акті обставин, а також не оспорював факт спричинення потерпілому майнової шкоди внаслідок вчинення злочину у вигляді витрат на лікування та знищення автомобіля, безпосереднього причинного зв`язку між його діями та завданою шкодою. Апелянт вказує, що обвинувачений частково погодився із його позовними вимогами, а саме визнав цивільний позов у частині витрат на лікування у повному обсязі (23 439 грн.) та частково, у розмірі 50000 грн., у частині відшкодування витрат на автомобіль, про що вказано в оскаржуваному вироку суду. Наведені обставини, на думку потерпілого, свідчать про відсутність спору між ним та обвинуваченим щодо відшкодування втрат на лікування, та наявності спору між ними лише щодо розміру відшкодувань вартості автомобіля.
Покликається, що при наявності згоди обвинуваченого на відшкодування у повному обсязі витрат на лікування, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його цивільного позову у цій частині, з власної ініціативи вдався до заперечення цієї позовної вимоги, чим відступив від засади змагальності сторін. При цьому, з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, суд першої інстанції не мотивував те, що згода обвинуваченого відшкодувати йому розмір витрат понесених на лікування суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім цього, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні цивільного позову у цій частині, всупереч вимогам ст.94 КПК України не оцінив касові чеки у сукупності з виписками з історії хвороб, а також не врахував, що ряд медикаментів, вказаних у чеках (бинти, шприци, тощо) носять допоміжний характер при прийнятті ліків.
Щодо відмови у задоволенні цивільного позову у частині відшкодування майнової шкоди у вигляд вартості автомобіля, суд першої інстанції не врахував факт визнання обвинуваченим частково такої позовної вимоги, а саме у розмірі 50000 грн. За таких обставин, апелянт вважає, що дана позовна вимога повинна була бути задоволена судом частково. Апелянт, вказує, що за наявності спору між обвинуваченим та потерпілим щодо вартості автомобіля, суд першої інстанції з урахуванням положень ч.6 ст.22 КПК України, повинен був обговорити питання призначення експертизи, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілому право заявити клопотання щодо призначення відповідної експертизи. Однак, всупереч вимогам п.15 ч.1 ст.7, ч.2 ст.22 КПК України, суд першої інстанції цього не зробив, а тому він не подав у суді першої інстанції клопотання про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля.
При апеляційному розгляді справи потерпілий ОСОБА_6 змінив апеляційні вимоги в частині зменшення вимоги щодо стягнення вартості пошкодженого автомобіля до суми 50000 грн., підтримав змінені апеляційні вимоги з наведених у скарзі мотивів та просив таку задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав змінені апеляційні вимоги, а саме цивільний позов потерпілого у частині стягнення витрат на лікування у сумі 23439 грн. та у частині відшкодування вартості пошкодженого автомобіля у сумі 50 000 грн., - визнав повністю.
Прокурор не заперечив щодо задоволення змінених апеляційних вимог потерпілого.
Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а також про правильність кваліфікації його дій та призначення покарання, ні стороною захисту, а ні стороною обвинувачення в апеляційному порядку не оспорюються.
Щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує наступне.
Рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 завданої моральної шкоди в розмірі 3000 грн., а також про відмову у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого вартість втрачених бджолосімей у розмірі 40000 грн. в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оспорююється.
Щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого у частині позовних вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди, пов`язаної із понесенням потерпілим витрат на лікування у розмірі 23439 грн. та вартості автомобіля марки «Део Нексія» у розмірі 100000 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як передбачено ч.3 ст.62 КПК України цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, не заперечив спричинення потерпілому своїми діями, зокрема матеріальної шкоди, однак частково був не згоден із визначеним потерпілим розміром такої.
Так, обвинувачений визнав частково цивільний позов потерпілого, зокрема повністю визнав позовні вимоги потерпілого у частині відшкодування витрат на лікування у розмірі 23439 грн., а також частково визнав позовну вимогу потерпілого щодо відшкодування вартості автомобіля «Део Нексія», а саме визнав таке відшкодування у розмірі 50000 грн.
Тобто, за відсутності у даному кримінальному провадження обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача), визнаних ним же сум витрат по цивільному позову потерпілого (цивільного позивача).

Своє відношення до цивільного позову потерпілого, яке обвинувачений ОСОБА_7 висловив у судовому засіданні суду першої інстанції, останній підтримав і при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04.06.2020 року відносно ОСОБА_7 у частини відмови цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у частині витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого та стягнення вартості пошкодженого автомобіля слід скасувати та прийняти рішення про задоволення цивільного позову у цій частині та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 23439 грн. понесених витрат на лікування та в сумі 50000 грн. вартості пошкодженого автомобіля марки «Део Нексія».
У решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволити.
Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частини вирішення цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у частині витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого та стягнення вартості пошкодженого автомобіля.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у частині витрат на лікування та вартості пошкодженого автомобіля марки «Део Нексія» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 23439 грн. понесених витрат на лікування та в сумі 50000 грн. вартості пошкодженого автомобіля марки «Део Нексія».
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: