Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1580/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 серпня 2020 року.

в с т а н о в и л а:
В провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області кримінальне провадження №0000033 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст.ст.187 ч.2, 309 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за ст. 187 ч.2 КК України. В даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого закінчується 28 червня 2020 року. Оскільки в зазначені строки завершити розгляд справи не надається можливим, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Прокурор вважає, що продовжують існувати ризики, які дають підстави для продовження запобіжного заходу у такому вигляді.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 21 серпня 2020 року. Суд умотивував своє рішення тим, що 06.02.2020 року ухвалою слідчого судді Андрушівського районного суду Житомирської області відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого закінчився 03.04.2020 року. В ході підготовчого судового засідання судом було обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого закінчується 28.06.2020 року. Обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, що вказує на можливість продовження ним протиправної поведінки, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, не працює та не має постійного джерела доходів. Під тяжкістю можливого покарання може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Перебуваючи на волі має реальну можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Доказів наявності інших обставин для можливості зміни запобіжного заходу суду не надано. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Стверджує, що судом не взято до уваги, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців, тобто що в нього, є пристаріла мати, малолітня дитина та цивільна дружина. Також судом не взято до уваги, що в даний час, коли вся країна перебуває на карантині, не має можливості працевлаштуватися та мати постійне місце роботи. Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що після не продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він майже місяць (27 днів) перебував на волі і проживав за місцем своєї реєстрації в с. Стара Котельня Андрушівського району. В судове засідання з`явився самостійно і не переховувався від суду. Під час перебування на волі не впливав на потерпілих і свідків, які проживають в тому ж с.Стара Котельня Андрушівського району і навіть не зустрічався з ними. Ці обставини спростовують думку обвинувачення та висновок суду про наявність таких ризиків та підтверджують лише надуманість обставин, викладених в оскаржуваній ухвалі, адже прокурор не надав жодних доказів про наявність ризиків, на які посилається в клопотанні та на які посилається суд. Прокурор не довів, та не надав доказів про наявність існування ризиків а також не довів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів, прокурор заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно частини 3 даної норми незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Положеннями ст.194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

З приписів ч. 5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Прокурором під час апеляційного провадження було наголошено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб ч.2 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна. Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним в інкримінованому йому злочині за ч.2 ст.187 КК України, та те, що судовий розгляде не закінчено, останній може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки неодноразово судимий за корисливі майнові злочини, а також злочини пов`язані із завданням тілесних ушкоджень, про що свідчить довідка ІЦ, наявна в матеріалах провадження (а.п.6-11), зокрема кримінальні провадження за ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.1 ст.125, ч.1 ст.296 КК України з обвинувальними актами направлено до суду. Крім того, обвинувачений до ув`язнення ніде не працював, не мав постійного джерела доходів, негативно характеризувався за місцем свого проживання.

Таким чином, вбачається наявність ризиків передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не явку до суду чи іншим чином, а також продовжувати вчиняти злочини чи іншу протиправну діяльність.

Врахуючи наведені вище в цій ухвалі обставини провадження та те, що строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України, закінчується суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить запобіганню ризикам, зазначеним ст.177 КПК України, та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має утриманців, те, що не працював, оскільки під час карантину не міг знайти роботу, а також про те, що після непродовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою він майже місяць перебував на волі і проживав за місцем своєї реєстрації в с.Стара Котельня Андрушівського району, в судове засідання з`явився самостійно і не переховувався від суду, під час перебування на волі не впливав на потерпілих і свідків, заслуговують на увагу, разом з тим, враховуючи негативну характеристику за місцем проживання, а також дані про те що він схильний до вчинення злочинів та протиправної поведінки, не спростовують наявність ризиків, наведених вище в цій ухвалі суду та висновку суду, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на думку колегії суддів, з огляду на вищенаведені обставини, відсутні.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 407 КПК України, колегія судді, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: