УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 204/3170/18

провадження № 51 3658 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та законного представника ОСОБА_5 , які діють в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження,

Суть питання
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого суду захисник ОСОБА_4 , поза межами строку на апеляційне оскарження подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2020 року залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 та повернув його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись, на його думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 вказує, що ухвалу місцевого суду отримав 24 лютого 2020 року, після того як отримав відповідь від медичного закладу з надання психіатричної допомоги на свій адвокатський запит, і в такий спосіб дізнався про наявність такої ухвали, після чого надіслав запит до суду першої інстанції з метою направлення ухвали на його поштову адресу. Однак, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду та необґрунтовано визнав відсутність поважних причин для поновлення цього строку.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частиною 6 ст. 399 КПК визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок та ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
При цьому такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з постановленою ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року, поза межами строку на апеляційне оскарження (02 березня 2020 року) подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

На обґрунтування свого клопотання захисник указував, що пропустив даний строк в зв`язку з тим, що оскаржувану ухвалу суду він отримав лише 24 лютого 2020 року після того як отримав відповідь від медичного закладу з надання психіатричної допомоги, на свій адвокатський запит, і в такий спосіб дізнався про наявність такої ухвали, після чого надіслав запит до суду першої інстанції з метою направлення ухвали на його поштову адресу. Оскільки ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року була отримана захисником 24 лютого 2020 року, а апеляційна скарга складена та направлена поштою 02 березня, тобто в 7 денний строк, то ОСОБА_4 вважає, це достатньою підставою для поновлення йому строку апеляційного оскарження.
За наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув захиснику апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Постановляючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що захисник не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження ухвали місцевого суду.
Зокрема суд зазначив, що в процесі виконання договору про надання правової допомоги, ним було отримано відповідь Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 04 грудня 2019 року № 2.3/М-18, з якої захиснику стало відомо про наявність оскаржуваної ухвали від 18 травня 2018 року, а із клопотанням про отримання копії ухвали з метою її подальшого оскарження, захисник звернувся до суду першої інстанції лише 07 лютого 2020 року, тобто після двох місяців з моменту дізнання про наявність вказаної ухвали місцевого суду. Жодних процесуальних дій з метою своєчасного отримання копії вказаної ухвали та її подальшого оскарження захисником прийнято не було.
Зважаючи на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені захисником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які є аналогічними доводам, викладеним ним у касаційній скарзі, не є поважними, й такими, що об`єктивно перешкодили йому раніше подати апеляційну скаргу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК підлягає поверненню, оскільки захисником не наведено причин, які свідчать про поважність пропуску ним зазначеного строку.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 та законного представника ОСОБА_5 , які діють в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3