ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1236/20 Справа № 185/5811/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001338 за ч. 2 ст. 296 КК України, -
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль марки «Toyota land cruiser VX V8» чорного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 , марка Toyota land cruiser 200, рік випуску 2007, колір чорний, шасі (рама) № НОМЕР_2 , котрий був вилучений 30.08.2020 року в ході проведення огляду.
Слідчий суддя дійшов висновку, що вилучений в ході огляду автомобіль був використаний як засіб вчинення злочину та може містити в собі речові докази вчинення кримінального правопорушення.

В апеляції:
- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити, автомобіль марки «Toyota land cruiser VX V8» чорного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_5 .
В обґрунтування вказує, що слідчий не надав доказів підтвердження законності і мети накладення арешту та позбавлення права користування особи своєю власністю. Зазначає, що вказаний автомобіль не належить учаснику конфлікту та не є засобом вчинення злочину. Також вказує на те, що автомобіль не може містити на собі сліди злочину.
Окрім цього вказує на порушення його права на захист, оскільки він не був викликаний до суду під час розгляду клопотання та не зміг заявити клопотання про допит потерпілого.
Вказує, що він є особою-підприємцем та застосування арештованого автомобіля є єдиним видом його заробітку.
Заслухавши володільця автомобіля ОСОБА_5 та його адвоката, які підтримали заявлені вимоги апеляційної скарги, перевіривши і проаналізувавши доводи та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.
За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що 30 серпня 2020 року до ЄРДР за № 0001338 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
В ході огляду місця події 30.08.2020 року в період з 07:00 по 07:25 проведено огляд транспортного засобу марки «Toyota land cruiser VX V8» д.н.з. № НОМЕР_1 , який виявлено на лівій обочині поряд з територією, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Заводська 38, котрий добровільно надав для огляду власник транспортного засобу ОСОБА_5 .
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди та тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час проведення огляду.
З огляду на наведені вище обставини і враховуючи вказані норми закону, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального закону, наведених в апеляції ОСОБА_5 .
Постановою про визнання речових доказів від 31 серпня 2020 року вказаний транспортний засіб вилучено до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001338.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.
Разом з тим, колегію суддів встановлено, що в мотивувальній частині ухвали слідчий суддя при наведених вище встановлених обставин із посиланням на докази, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про накладання арешту на вказаний автомобіль «Toyota land cruiser VX V8», підсумовуючи наведені обставини, слідчий суддя помилково виклав висновок про відсутність підозри вважати, що вилучені речі є доказами вчиненого злочину, що свідчить про те, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, що безумовно суперечить рішенню слідчого судді про накладення арешту на автомобіль, що відповідно п. 2 ч. 1 ст. 409 та п.4 ч.1 ст. 411 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За вимогами ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвали, та постановити нову.
Таким чином, колегія суддів, вважає необхідним частково задовольнити апеляцію, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на зазначений вище автомобіль, шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування.
При цьому, колегія суддів, вважає за необхідне надати роз`яснення, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001338 за ч. 2 ст. 296 КК України, - скасувати та постановити нову, якою, клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001338 - задовольнити.
Накласти арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль марки «Toyota land cruiser VX V8» чорного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 , марка Toyota land cruiser 200, рік випуску 2007, колір чорний, шасі(рама) № НОМЕР_2 , котрий був вилучений 30.08.2020 року в ході проведення огляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4