Ухвала

09 лютого 2021 року
м. Київ

Справа № 725/3950/14-к
Провадження № 51-4076 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03 лютого 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

З касаційної скарги вбачається, що прокурор посилаючись на порушення апеляційним судом приписів статей 23, 404 КПК України, але з урахуванням змісту вироку та ухвали, не вказує у чому полягає інша оцінка показань свідка ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, порушуючи питання про скасування судових рішень, з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, прокурор обмежився лише загальним фразами, та не наводить конкретних доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині, прокурор посилається на норми законів України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», а також на Тимчасове положення про порядок прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, Інструкцію про проведення виконавчих дій, при цьому не зазначає в чому полягає неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, відсутність у касаційній скарзі обґрунтування підстав, передбачених у ст. 438 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою прокурора.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03 лютого 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від

17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3