Ухвала

Іменем України
08 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 559/1471/16-к

провадження № 51-5256 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року,
установив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання:
за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону України № 600-VI від 25 вересня 2008 року) у виді позбавлення волі на строк 6 років з відбуттям міри покарання в кримінально-виконавчій установі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;
за ч. 2 ст. 389 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року) у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з відбуттям міри покарання в кримінально-виконавчій установі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_4 повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року у виді 9 днів позбавлення волі, і остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до позбавлення волі на строк 6 років 9 днів з відбуттям міри покарання в кримінально-виконавчій установі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 15 квітня 2016 року по 08 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу представників потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року без зміни.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ст. 427 КПК України, і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 15 днів із дня отримання копії даної ухвали.
Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвалу невідкладно було надіслано засудженому, і згідно із даними розписки, копію цієї ухвали він отримав 03 листопада 2020 року.
Засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк. Нової касаційної скарги не надходило.
На виконання вимог ухвали від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_4 звернувся з заявою, датованою 20 листопада 2020 року, тобто поза межами установленого 15-денного строку для усунення недоліків касаційної скарги, в якій просив долучити до його скарги ухвалу Рівненського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.
Проте вимог ст. 427 КПК України ОСОБА_4 не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повній мірі не усунуто. Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з урахуванням положень ч. 1 ст. 433 КПК України.
Тобто, обґрунтовуючи незаконність судових рішень, ОСОБА_4 дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо правильності, повноти проведення судового розгляду, при цьому конкретні порушення закону, допущені судом, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування або зміни вказаних судових рішень, не наводить.
Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року про залишення без руху касаційної скарги зазначалось про те, що суперечливою є позиція ОСОБА_4 в частині його вимог до суду касаційної інстанції. У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, що суперечить нормам статті 436 КПК України та позбавляє суд касаційної інстанції можливості вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить вимог до касаційного суду, які б узгоджувалися з його повноваженнями за наслідками розгляду касаційної скарги відповідно до положень ст. 436 КПК України, про що йому наголошувалось в ухвалі Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3