Житомирський апеляційний суд
Справа №278/198/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/198/20 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5338 грн. 34 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2019 на транспортний засіб марки «BMW-528I», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », скасовано, а вказаний автомобіль повернуто власнику.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 19.08.2019 на транспортний засіб марки «Volkswagen LT35D», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », скасовано, а вказаний автомобіль залишено в розпорядженні власника.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 9 серпня 2019 року близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем "BMW-528I", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", рухаючись по 8 км + 398,5 м автодороги "Житомир Чернівці" у напрямку м. Житомира, в с. Тетерівка Житомирського району та області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 10.1, 12.1, 12.4, 12.6 б), 12.9 б), 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, внаслідок чого не зміг постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, при цьому рухаючись по населеному пункту з перевищенням максимально допустимої швидкості 50 км/год, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, під час здійснення обгону автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку, перетнув справа лінію горизонтальної розмітки 1.1 Правил, що позначає межі проїзної частини, виїхав на праве узбіччя, де не впоравшись з керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, де передньою правою частиною керованого ним автомобіля здійснив зіткнення з лівою передньою частиною автобуса марки "Volkswagen LT35D", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку та перевозив 19 пасажирів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобуса "Volkswagen LT35D" отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості: ОСОБА_10 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, різаних ран обличчя, забою м`яких тканин, підшкірної гематоми спинки носа, закритого уламкового перелому дистального кінця правої променевої кістки зі зміщенням, поверхневої рани нижньої третини правого передпліччя; ОСОБА_11 у вигляді забою м`яких тканин спинки носа, закритого перелому правої вертлюгової западини, центрального вивиху правого стегна, лінійного перелому лівої лонної кістки без зміщення, а також обширної рвано-скальпованої рани правого колінного суглобу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.
При цьому, наголошує, що судом при ухвалені вироку належним чином не враховано характер, обсяг та наслідки допущених порушень ПДР України. Зокрема, спричинення потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Крім того, злочин, передбачений ст.286 КК України, належить до злочинів проти безпеки руху, тому у даному випадку питання покарання стосується не лише інтересів потерпілих, а й усіх учасників дорожнього руху. Також, ОСОБА_8 працює тренером тренажерного зала ФОП « ОСОБА_12 », а тому висновок суду першої інстанції про те, що для забезпечення себе йому необхідне посвідчення водія, є безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що за таких обставин судом без достатніх на те підстав не застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тим самим залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначеного покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджуються автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
При цьому, вина ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні суду першої інстанції не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, судовий розгляд провадження у суді першої інстанції відбувся у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.
Разом з тим, ч.2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Як вважає апеляційний суд, наведених вимог закону при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.
Так, при прийнятті рішення про призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що для забезпечення себе (сім`ї) йому необхідне посвідчення водія.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, в даному випадку, недостатньо врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню їх тяжкості, наслідкам та характеру порушень правил безпеки дорожнього руху. А саме, судом належно не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, внаслідок чого не зміг постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, при цьому рухаючись по населеному пункту з перевищенням максимально допустимої швидкості 50 км/год, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, під час здійснення обгону автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку, перетнув справа лінію горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, що позначає межі проїзної частини, виїхав на праве узбіччя, де не впоравшись з керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, де передньою правою частиною керованого ним автомобіля здійснив зіткнення з лівою передньою частиною автобуса марки «Volkswagen LT35D», який рухався в зустрічному напрямку та перевозив 19 пасажирів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди два пасажири автобуса «Volkswagen LT35D» отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на необґрунтованість висновку суду щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Таким чином, вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання, яке є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та є явно несправедливим через м`якість.
Апеляційний суд вважає, що завдані неправомірними діями ОСОБА_8 наслідки у виді заподіяння потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які поєднані з грубим порушенням обвинуваченим пунктів 2.3 б), 2.3 д), 10.1, 12.1, 12.4, 12.6 б), 13.1, 13.3 «Правил дорожнього руху», переконливо свідчать про необхідність застосування відносно останнього додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Висновки суду першої інстанції на час постановлення вироку про вирішальне значення для обвинуваченого ОСОБА_8 залишення за ним права керування транспортними засобами, як необхідність фінансового забезпечення його та сім`ї, не було підтверджено належними доказами. Працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 водієм на час апеляційного розгляду кримінального провадження, з врахуванням наявності в обвинуваченого іншої професії та роботи пов`язаної з тренерською діяльністю, не є безумовною умовою для висновку про відсутність законних підстав для призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, який є раніше не судимим, одруженим, працює де характеризується позитивно, добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_10 заподіяну шкоду, думку потерпілої сторони, яка просила не призначати додаткове покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.
Враховується апеляційним судом і практика рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скоппола против Италии (№ 2) (Scoppola v. Italy) від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України (в редакції діючої на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
На думку суду апеляційної інстанції, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання в порядку ч.2 ст.409 КПК України - скасуванню, з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.
Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді :