Справа №760/7811/17
Провадження №1-в/702/23/20

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про відмову у задоволенні подання про звільнення від відбування покарання
по закінченню іспитового строку
27 серпня 2020 року м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище клопотання (подання) Монастирищенського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Черкаській області про звільнення від покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з закінченням іспитового строку, за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника Монастирищенського РС філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
07.08.2020 на адресу суду надійшло клопотання (подання) про звільнення від відбування покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, у зв`язку з закінченням іспитового строку тривалістю 3 роки ОСОБА_3 , призначеного йому вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.05.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України. Підставою для звільнення вважають те, що іспитовий строк за вироком суду закінчився 05.05.2020. В період іспитового строку ОСОБА_3 був затриманий працівниками Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області як особа, що підозрюється у вчиненні злочину, а з 09.08.2018 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який наразі продовжує свою дію та засуджений перебуває в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор». Таким чином, з часу затримання по теперішній час ОСОБА_3 позбавлений можливості вільно пересуватися, не здійснював виїзд за межі України та не змінював місце проживання, роботи, тобто ним не було порушено обов`язки встановлені вироком суду так і не вчинив жодного правопорушення, що потягнуло за собою адміністративне стягнення, а тому є всі підстави для звільнення від відбування покарання. Оскільки вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.12.2018 щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України не набрав законної сили, відсутні правові підстави вважати його винним у скоєнні злочину, оскільки, в даному випадку, буде порушено право на презумпцію невинуватості.
В судовому засіданні представник Монастирищенського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області клопотання (подання) підтримав повністю, просить його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання (подання), просить відмовити в його задоволенні та пояснив, що в період іспитового строку вчинив новий злочин, а тому підстав для задоволення клопотання немає.
Прокурор в судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання (подання), оскільки є докази, що засуджений в період іспитового строку вчинив новий злочин.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подання, матеріали особової справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , згідно вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 05.05.2017 засуджений за ч. 2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.7576 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на нього обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти органи пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирок набрав законної сили 02.04.2019, відповідно до ухвали Київського апеляційного суду (а.о.с. 3 - 6).
Відповідно до вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.12.2018 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна. До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишено запобіжний захід тримання під вартою (а.о.с. 38 - 46).
Станом на дату розгляду даного клопотання (подання) вирок переглядається Черкаським апеляційним судом.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається, зокрема, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Зі змісту ст. 75 КК України слідує, що звільнення від відбування покарання за даною нормою закону, полягає у відповідному випробуванні засудженої особи протягом чітко визначеного періоду шляхом покладення на нього певних обов`язків та застосування до нього відповідних пробаційних процедур. Метою такого випробовування є перевірка того чи може особа не відбувати вже визначене їй вироком суду покарання.
Наслідки такого випробовування чітко визначені у КК України, який передбачає лише два взаємовиключних варіанта.
У першому випадку, відповідно до ч.1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
І навпаки, в протилежному випадку, згідно з ч.2-3 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України та ч.2 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Судом встановлено, що іспитовий строк за вироком Солом`янського районного суду м. Києва розпочався з 05.05.2017, згідно з вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.12.2018 новий злочин ОСОБА_3 вчинив 07.06.2018, тобто в період іспитового строку.

На твердження органу пробації про відсутність правових підстав вважати ОСОБА_3 таким, що вчинив в період іспитового строку злочин, оскільки вирок суду не набрав законної сили та в даному випадку буде порушено принцип призумпції невинуватості, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Н іхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З аналізу вказаної презумпції слідує, що вона, головним чином, покликана забезпечити права особи, яка не має статусу засудженої особи, на належне поводження з нею як з невинуватою, на закріплення обов`язків держави довести вину такої особи, на визначення певних гарантій для такої особи від свавілля.
Проте, як вказано вище, випробування особи протягом іспитового строку стосується вже засудженої особи за вироком суду, який набрав законної сили, і відповідні визначені законом процедури по перевірці того, чи витримала така засуджена особа відповідне випробовування жодним чином не порушує презумпцію невинуватості.
Не порушує такої презумпції і рішення про відмову у звільненні від призначеного покарання по закінченню іспитового строку за наявності доказів того, що особа обвинувачується у вчиненні нового злочину в період іспитового строку, оскільки таке рішення жодним чином не стосується заборон та обов`язків, гарантованих презумпцією невинуватості та стосується інших обставин та іншого етапу кримінального переслідування, аніж ті обставини та той етап, на якому гарантується презумпція невинуватості.
Оскільки суду на час розгляду даного клопотання (подання) надані відомості, що засуджений ОСОБА_3 в період іспитового строку засуджений ще вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.12.2018, провадження у даній справі перебуває на стадії апеляційного розгляду, що на даному етапі унеможливлює як прийняття рішення про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням так і прийняття рішення про звільнення такого засудженого від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, адже обидва рішення в такому разі будуть передчасними без вирішення відповідним судом питання про вину або невинуватість особи у вчиненні інкримінованого йому злочину в період іспитового строку.
За таких обставин в задоволенні клопотання (подання) про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання необхідно відмовити через його передчасність.
На підставі викладеного та керуючись ст. 75, 76, 78 КК України, ст. 372, 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання (подання) Монастирищенського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з закінченням іспитового строку, відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Суддя ОСОБА_1