КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000187 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1160/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_1
покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , працюючи, відповідно до трудового договору між працівником і ПП « ОСОБА_10 » від 07 грудня 2018 року, на посаді ювеліра-монтажника в ювелірній майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», розташованої за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 48, відповідав за збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей та ніс повну індивідуальну матеріальну відповідальність за цілісність та збереження довірених йому матеріальних цінностей ювелірної майстерні. В ході здійснення покладених на нього обов`язків, під час здійснення ремонтних робіт золотих виробів, ОСОБА_7 передавались ключі від приміщення ювелірної майстерні. Маючи вільний доступ до товару, що знаходився у приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», яке належить ПП «Свідерський В.В.», ОСОБА_7 привласнив майно, що знаходилось в ремонті.

Так, в невстановлений слідством час, перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 48, а саме, в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», яка належить ПП «Свідерський В.В.», у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, що було йому ввірене та знаходилось на відповідному ремонті.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, ОСОБА_7 , в невстановлений слідством час, переслідуючи корисливий мотив, з метою обернення на свою користь, під час здійснення своїх функціональних обов`язків, а саме - займаючись ремонтом золотих виробів в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», розташованої по проспекту Перемоги, 48 в м. Києві, привласнив майно, яке було йому ввірене та належить ОСОБА_11 , а саме:
- золотий наручний браслет, вагою 10,39 г, 585 проби, вартістю 6406 гривень 60 копійок.

В подальшому, ОСОБА_7 , привласнивши собі майно ОСОБА_11 , яке знаходилося в ремонті ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 48, та було йому ввірене, 04.01.2019 року здав його під заставу до ПТ «Ломбард «Національний» ТОВ «Лендінг Кепітал» і Компанія» за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48а, а отриманими коштами розпорядився на власний розсуд.
Всього, ОСОБА_7 своїми незаконними діями спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 6406 гривень 60 копійок.
Крім цього, в невстановлений слідством час, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, а саме, в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», яка належить ПП «Свідерський В.В.», у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене та знаходилось на відповідному ремонті.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, ОСОБА_7 , в невстановлений слідством час, переслідуючи корисливий мотив, з метою обернення на свою користь, під час здійснення своїх функціональних обов`язків, а саме - займаючись ремонтом золотих виробів в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», розташованої по проспекту Перемоги 48 в м. Києві, привласнив майно, яке було йому ввірене та належить ОСОБА_12 , а саме: золотий наручний браслет, вагою 1,62 г, 585 проби, вартістю 944 гривень; золоту жіночу каблучку, вагою 2|25 г, 585 проби, вартістю 1150 гривень 50 копійок; золоту печатку, вагою 8,26 г, 585 проби, вартістю 4534 гривні 70 копійок.

В подальшому, ОСОБА_7 , привласнивши собі майно ОСОБА_12 , яке знаходилося в ремонті ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, та було йому ввірене, 31.12.2018 року здав його під заставу до ПТ «Ломбард «Національний» ТОВ «Лендінг Кепітал» і Компанія» за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48а, а отриманими коштами розпорядився на власний розсуд.

Всього, ОСОБА_7 своїми незаконними діями спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 6 629 гривень.

Крім цього, в невстановлений слідством час, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, а саме, в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», яка належить ПП «Свідерський В.В.», у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене та знаходилось на відповідному ремонті.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, ОСОБА_7 , в невстановлений слідством час, переслідуючи корисливий мотив, з метою обернення на свою користь, під час здійснення своїх функціональних обов`язків, а саме - займаючись ремонтом золотих виробів в приміщенні ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», розташованої по проспекту Перемоги 48 в м. Києві, привласнив майно, яке було йому ввірене та належить ОСОБА_13 , а саме: золотий наручний браслет, вагою 15,11 г, 585 проби, вартістю 8909 гривень.

В подальшому, ОСОБА_7 , привласнивши собі майно ОСОБА_13 , яке знаходилося в ремонті ювелірної майстерні «Ексклюзив», що належить ПП «Свідерський В.В.», за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, та було йому ввірене, 22.12.2018 року здав його під заставу до ПТ «Ломбард «Національний» ТОВ «Лендінг Кепітал» і Компанія» за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48а, а отриманими коштами розпорядився на власний розсуд.

Всього, ОСОБА_7 своїми незаконними діями спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 8909 гривень.

На вказаний вирок суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок суду в частині призначеного додаткового покарання та постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання: за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України вважати засудженим до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України вважати звільненим від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що за змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів з використанням певної посади чи в результаті зайняття певною діяльністю. Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до трудового договору, ОСОБА_7 обіймав посаду, пов`язану з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, однак суд першої інстанції, призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, строком на 2 роки, неправильно призначив саме вид додаткового покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, та за ч. 3 ст. 191 КК України, як повторне привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, що такожапелянтом не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Зокрема, суд врахував характер і ступінь небезпечності вчинених ним злочинів, сукупність всіх обставин їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся та є особою раніше не судимою. Обставинами, які пом`якшують його покарання судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, які обтяжують його покарання судом не встановлено. З урахуванням наведеного, суд прийшов до правильного висновку, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде основне покарання у виді позбавлення волі, яке і призначив за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України, на строк 4 роки, а також про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що прямо вказав в мотивувальній частині вироку, та належним чином мотивував своє рішення в цій частині, урахувавши при цьому обставини провадження, наявність пом`якшуючих обставин, та ставлення обвинуваченого до вчиненого.
При цьому будь-яких заперечень щодо виду і розміру основного покарання, призначеного судом ОСОБА_7 за злочини, передбачені ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України, як за кожен злочин окремо, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю цих злочинів, а також щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не міститься.
Доводи ж прокурора, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та наявності підстав для зміни вироку у частині призначеного судом ОСОБА_7 додаткового покаранняу виді позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, строком на 2 роки, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було безпосередньо пов`язане із посадою, яку обіймала особа або з діяльністю, якою займалася. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він позбавляється.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, на час вчинення злочинів ОСОБА_7 працював на посаді ювеліра-монтажника в ювелірній майстерні «Ексклюзив», що належить ПП « ОСОБА_10 », відповідав за збереження ввірених йому товарно-матеріальних цінностей та ніс повну індивідуальну матеріальну відповідальність за цілісність та збереження довірених йому матеріальних цінностей ювелірної майстерні.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади,пов`язані з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, строком на 2 роки, оскільки вчинені обвинуваченим злочини безпосередньо пов`язані із займаною ним посадою на момент вчинення злочину, об`єктом якого були товарно-матеріальні цінності.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, оскільки призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, має на меті недопущення вчинення обвинуваченим злочинів з використанням посад, пов`язаних, у тому числі, із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, адже, відповідно до вимог трудового законодавства, письмові договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками можуть укладатися саме задля забезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування під час виробництва, що включає в себе і їх облік та розпорядження.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене основне та додаткове покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 55, 65, 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Інших доводів в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням та обліком матеріальних цінностей, прокурор в апеляційній скарзі не навів.
За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3