Справа № 317/3698/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації установи ОСОБА_4

захисника, адвоката ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, засудженого: 21 липня 2016 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 місяців,

про застосування щодо нього Законів України «Про амністію у 2016 році» або «Про амністію у 2014 році»,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява від засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього Законів України «Про амністію у 2016 році» або «Про амністію у 2014 році».

Заява засудженого обґрунтована тим, що 29 липня 2014 року він був засуджений вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з випробуванням строком 1 рік. Зазначив, що при постановленні вказаного вироку він відмовився від застосування амністії, оскільки у нього на той момент не було захисника і він повністю не усвідомлював наслідків такої відмови.

В подальшому він вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України і був засуджений вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 липня 2016 року до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України йому призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 місяців.

Таким чином, оскільки злочини за вироком від 29 липня 2014 року підпадають під дію законів про амністію від 2014 та від 2016 року, засуджений просив суд застосувати амністію до покарання за вказаним вироком та перерахувати йому остаточне покарання, виключивши з нього 6 місяців позбавлення волі, які він фактично відбуває за цим вироком.

В судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.

Захисник засудженого, адвокат ОСОБА_5 підтримав заяву свого підзахисного та просив суд його задовольнити.

Суд, вислухавши засудженого та його захисника, дослідивши матеріали справи та враховуючи думку прокурора, який вважав відсутніми підстави для задоволення поданої засудженим заяви, оскільки він не підпадає під дію Законів України «Про амністію у 2016 році» та «Про амністію у 2014 році», дійшов наступних висновків.

ОСОБА_6 засуджено вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 липня 2016 року за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України та з застосуванням ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 29 липня 2014 року ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 місяців.

Порядок і умови застосування амністії в Україні регулюються законом України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96-ВР від 01 жовтня 1996 року (далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного закону амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього закону.

Амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили ч. 1 ст. 1 Закону.

Амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 даного Закону.

У відповідності до зазначеної норми амністія не може бути застосована до осіб, засуджених за умисне вбивство.

Аналіз норм КК України, Закону України "Про застосування амністії в Україні" дає змогу дійти висновку, що амністія: застосовується щодо певної категорії осіб, а не до покарання за кожен окремий злочин; полягає у звільненні засуджених чи осіб, вирок щодо яких не набрав законної сили, від відбування покарання, а не від його призначення (крім випадків індивідуальної амністії, передбачених ст. 85 КК України та Законом України "Про застосування амністії в Україні"); оголошується законом про амністію, який повинен відповідати положенням Конституції України, КК України та Закону України "Про застосування амністії в Україні".

В даній справі ОСОБА_6 засуджений 21 липня 2016 року за сукупністю вироків, до якої входить й вирок від 29 липня 2014 року, в межах якого могли бути застосовані приписи законів України «Про амністію у 2014 році» та «Про амністію у 2016 році».

Слід зазначити, що законом передбачено можливість застосування амністії до особи, яка засуджена як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків лише у випадку, коли кожен злочин з цієї сукупності підпадає під дію законів про амністію, оскільки інститути звільнення від покарання та звільнення від відбування покарання різні за правовою природою. У першому випадку особа може бути звільнена від покарання без його призначення. Натомість інститут звільнення від відбування покарання, одним із видів якого є амністія, може бути застосований лише після завершення процедури призначення покарання, обов`язковою стадією якої відповідно до приписів статей 70, 71 КК України є визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та/чи сукупністю вироків.

З огляду на те, що особа вчинила не один, а кілька злочинів, які утворюють сукупність, питання звільнення її від відбування покарання, у тому числі на підставі закону про амністію, повинно вирішуватися після застосування положень ст. 70 або ст. 71 КК України та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків.

Таким чином особа могла бути звільнена від відбування покарання на підставі закону про амністію лише за умови, що жоден зі злочинів, які утворюють сукупність, не виключає можливості застосування амністії.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в постанові по справі № 148/871/17 від 24 лютого 2020 року.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 відсутні, оскільки один зі злочинів, за сукупність яких його засуджено, є умисним вбивством, що виключає можливість застосування до нього акту амністії.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 85 КК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Законів України «Про амністію у 2016 році» та «Про амністію у 2016 році» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в цей же строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1