ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2043/20 Справа № 176/1557/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України,

про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки за весь час відбуття покарання характеризується негативно, на виробництві установи не працевлаштований, до виконання робіт з благоустрою ставиться безініціативно, ініціативи щодо прийняття участі в благоустрої колонії ніколи не висловлював, суспільно корисну активність не проявляє, має заборгованість по виконавчим документам у розмірі 200 грн., яка на теперішній час є непогашеною, мав стягнення протягом кожного року, усього 9 стягнень, 2 з яких є непогашеними, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю судового рішення. Так, засуджений вказує, що він відбув 2/3 частини призначеного покарання, та має всі правові підстави для застосування щодо нього положень ст. 81 КК України. Звертає увагу на упередженість ставлення адміністрацією установи до нього, оскільки з моменту прибуття до установи він залучався до робіт з виготовлення дерев`яних піддонів, але коли він почав цікавитися платнею, його зняли з робіт та почали регулярно складати щодо нього матеріали про порушення режиму відбування покарання. Також зазначає, що приймав участь у 3 турнірах з футболу, які проводила установа, після закінчення навчання у 2018 в ПТУ при установі, всім учням крім нього було винесено подяки. Разом з цим, зауважує, що він має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходяться батько пенсіонер та жінка, яка вагітна, а про наявність щодо нього виконавчого листа дізнався лише із оскаржуваної ухвали. Окрім цього, засуджений звертає увагу, на те, що суд першої інстанції, розглядаючи його клопотання, не надав можливості бути присутнім під час судового розгляду, чим порушив його право на захист, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності з частиною 5 цієї статті, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.

При цьому, слід зазначити, що під час судового засідання у справах про умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на захист є фундаментальним правом особи, що гарантується ст. 59 Конституції України та п. 3 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод і порушення цього права є несумісним з гарантіями, передбаченими даною статтею Конвенції.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

З оскаржуваної ухвали, журналу та технічного запису судового засідання видно, що суд першої інстанції розглянув клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень ст. 81 КК України без участі засудженого, не забезпечивши йому можливості надати пояснення щодо заявленого клопотання та не з`ясувавши його ставлення до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, тощо.

Суд, розглядаючи 21 травня 2020 року клопотання ОСОБА_5 , послався на те, що засуджений був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, клопотань щодо проведення судового засідання за його участю в режимі відеоконференції не заявляв.

Між тим, суд, не врахував тих обставин, що засуджений отримав повістку про призначення судового розгляду на 21.05.2020 лише о 13.00 20.05.2020 та в силу того, що він є особою права якої, відповідно до закону, обмежені, міг не бути обізнаним у необхідності надання такого клопотання, оскільки як зазначається ним у апеляційній скарзі, він мав намір примати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та йому такої можливості адміністрацією установи виконання покарань надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглянувши клопотання засудженого без забезпечення його участі у судовому засіданні, суд був позбавлений можливості надати належну оцінку доводам засудженого з цього приводу та перевірити їх належним чином, у зв"язку чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведене свідчить про порушення права засудженого ОСОБА_5 , який на цей час відбуває покарання у виді позбавлення волі в умовах установи виконання покарань, на захист, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення й є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. ст. 7, 9 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відносяться, зокрема законність та забезпечення права на захист, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги засудженого та приходить до висновку про необхідність її задоволення й скасування ухвали з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути вказані вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження й прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4