ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5553/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/818/2761/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.332 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року ОСОБА_7 , 1960 року народження, уродженця м. Кіровобад Азербайджан, громадянина України, азербайджанця, ФОП, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 25.05.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню в період з 25.05.2017 року по день проголошення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, одруженого, має дитину 2014 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого 09.11.2016 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 332 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням до трьох років іспитового строку, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Великобурлуцьким районним судом Харківської області від 09.11.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 25.05.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню в період з 25.05.2017 року по день проголошення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_5 , українця, громадянина України, який працює трактористом - машиністом на ПОМП «Лиман-СІЧ», має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого 09.11.2016 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 332 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням до трьох років іспитового строку, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначеному йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Великобурлуцьким районним судом Харківської області від 09.11.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 25.05.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню в період з 25.05.2017 року по день проголошення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заставу у розмірі 128000,00 грн. ухвалено повернути заставодавцю - ОСОБА_11 .

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, із покладенням обов`язків, передбачених ч.ч.1-2 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своїми умисними діями організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинений організованою групою з корисливих мотивів, а також організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинений повторно організованою групою з корисливих мотивів щодо кількох осіб, а ОСОБА_12 своїми умисними діями сприяв організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у лютому 2016 року створив та очолив організовану групу, до складу якої на основі добровільності та єдності злочинних намірів увійшли, окрім нього самого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які раніше вже вчиняли аналогічні злочини, за що притягувалися до кримінальної відповідальності.

Згідно з розробленим та схваленим усіма учасниками організованої групи планом злочинної діяльності, ОСОБА_7 займався розповсюдженням серед своїх знайомих інформації про можливість перетину іноземцями або громадянами України державного кордону України поза пунктами пропуску. Після підшукування особи, якій було необхідно потрапити до Російської Федерації, ОСОБА_7 повідомляв їй або особі, яка зверталася в її інтересах, про необхідність передачі грошових коштів в еквіваленті від 600 до 800 доларів США в якості оплати за організацію незаконного перетину державного кордону однією людиною. Грошові кошти отримував особисто ОСОБА_7 або за його дорученням ОСОБА_9 та повідомляв адресу, місце та час, у який необхідно прибути особі для організації її незаконного переправлення через державний кордон України. По прибуттю іноземця до заздалегідь обумовленого місця ОСОБА_9 безпосередньо або за допомогою сторонніх осіб, які не були обізнані про злочинну діяльність організованої групи, довозив на належному йому автомобілі ЗАЗ ТР699Р (2008), державний номер НОМЕР_1 , особу до одного з населених пунктів Вовчанського району Харківської області, де передавав її безпосередньо ОСОБА_13 або особам, яких підшукував ОСОБА_13 , для безпосереднього переведення осіб через державний кордон України до Російської Федерації, та які не були обізнані про діяльність організованої групи.

Окрім того, ОСОБА_9 з метою подальшого переміщення осіб на території Російської Федерації та конспірації підшукав особу на ім`я « ОСОБА_14 », який є громадянином Російської Федерації та, будучи не обізнаними про діяльність організованої групи, забезпечував функціонування групи та допомагав досягненню тієї чи іншої цілі, а саме сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками, що виражалось в зустрічі незаконно переправлених через державний кордон України осіб на території Російської Федерації на належному йому автомобілі та за грошову винагороду доставляв до необхідного пункту призначення.

Крім того, ОСОБА_13 з метою конспірації злочинної діяльності організованої групи одноразово для виконання функції особи, яка безпосередньо переведе особу з території України до Російської Федерації, залучив ОСОБА_12 , який також був не обізнаний про діяльність організованої групи, проте допомагав досягненню її цілей, а саме сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками, знаючи особливості місцевості, де повинен був відбуватися незаконний перетин державного кордону України, та орієнтуючись у розміщенні місцевих пунктів пропуску. Учасники організованої групи, усвідомлюючи суспільну небезпечність свої дій з підготовки та здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в період з лютого 2016 року по 25.05.2017, діючи умисно, з корисливих мотивів, налагодили систематичне переправлення осіб через державний кордон України за наступних обставин.

У квітні 2016 року ОСОБА_7 , будучи організатором організованої групи, діючи з корисливих мотивів, домовився із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про організацію незаконного переправлення через державний кордон України до Російської Федерації громадянина Азербайджану - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за грошову винагороду в розмірі 600 доларів США, при цьому останній 14.04.2016 повинен був прилетіти в міжнародний аеропорт «Харків».

14.04.2016 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_15 через державний кордон України, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно у складі організованої групи, зустрів ОСОБА_15 у міжнародному аеропорту «Харків», розташованому за адресою: вул. Ромашкіна, 1, м. Харків, після чого останній до 16.04.2016 перебував разом з ОСОБА_7 у м. Харкові, у невстановленій квартирі, розташованій в районі кінотеатру «Довженка».

16.04.2016 року приблизно о 18.00 годині ОСОБА_7 передав ОСОБА_15 . ОСОБА_9 для доставлення його до заздалегідь обумовленого зі всіма учасниками організованої групи місця в районі державного кордону України на напрямку населеного пункту с. Гатище (Україна) - населеного пункту Нова Таволжанка (РФ) для здійснення незаконного переправлення ОСОБА_15 через державний кордон України.

В ході виконання єдиного злочинного плану організованої групи ОСОБА_9 прибув в обумовлене місце, точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, та передав ОСОБА_15 ОСОБА_10 для безпосереднього переправлення через державний кордон України.

Після цього ОСОБА_10 , знаючи особливості місцевості, орієнтуючись у розміщенні місцевих пунктів пропуску та розкладі чергувань змінних нарядів ДПС України у зазначеному районі, 16.04.2016 близько 22.00 направив ОСОБА_15 через лінію державного кордону на територію Російської Федерації в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України на напрямку населеного пункту с. Гатище (Україна) - населеного пункту Нова Таволжанка (РФ), проте 16.04.2016 о 22.40 ОСОБА_15 був затриманий співробітниками ДПСУ на відстані 5 метрів від лінії державного кордону України, в районі ІПЗ № 823 на напрямку н. п. с. Гатище (Україна) - н. п. Нова Таволжанка (РФ).

Крім того, наприкінці січня 2017 року ОСОБА_9 , будучи учасником організованої групи, діючи повторно, з корисливих мотивів, отримавши вказівку від ОСОБА_7 , організував незаконне переправлення через державний кордон України громадянина Азербайджану - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , безпосереднє виконання якого доручив ОСОБА_10 .

Так, 31.01.2017 року ОСОБА_16 , який дав добровільну згоду на конфіденційне співробітництво в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, через невстановлену в ході досудового розслідування особу на ім`я «Самі» домовився з ОСОБА_7 щодо свого незаконного переправлення через державний кордон України до Російської Федерації за грошову винагороду в розмірі 800 доларів США.

Після цього ОСОБА_7 31.01.2017 року зі свого мобільного телефону НОМЕР_2 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_9 НОМЕР_3 та домовився з останнім про необхідність зустрічі з ОСОБА_16 01.02.2017 року для отримання грошових коштів за переправлення останнього до Російської Федерації.

01.02.2017 року о 12.00 годині ОСОБА_9 на власному автомобілі ЗАЗ ТР699Р (2008), державний номер НОМЕР_1 , під`їхав до будинку АДРЕСА_7 , де зустрівся з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_17 » та ОСОБА_16 . При зустрічі ОСОБА_16 в ході проведення контролю за вчиненням злочину передав ОСОБА_9 завчасно вручені та ідентифіковані грошові кошти в розмірі 500 доларів СІП А та 5200 гривень. Після чого про отримання грошових коштів від ОСОБА_16 ОСОБА_9 у телефонному режимі повідомив ОСОБА_7 , крім того ОСОБА_9 про необхідність незаконного переправлення ОСОБА_16 через державний кордон України поза пунктами пропуску повідомив ОСОБА_10 , зателефонувавши йому на номер телефону НОМЕР_4 .

03.02.2017 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_9 , реалізуючи спільний з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_16 через державний кордон України, на належному йому автомобілі ЗАЗ ТР699Р (2008), державний номер НОМЕР_1 , забрав ОСОБА_16 від будинку АДРЕСА_7 та направився до Вовчанського району Харківської області.

Далі ОСОБА_9 03.02.2017 року приблизно о 13.00 годині приїхав до с. Гатище Вовчанського району Харківської області, про що телефоном повідомив ОСОБА_10 та домовився про місце зустрічі.

В подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_16 направився до мосту, розташованого за с. Гатище Вовчанського району Харківської області, який безпосередньо розташований на лінії державного кордону України з Російською Федерацією. По прибуттю на вказане місце на ОСОБА_9 та ОСОБА_16 чекав ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_10 , попрямував разом з ОСОБА_16 до лінії розмежування державного кордону України та Російської Федерації, та, реалізуючи спільний умисел усіх учасників організованої групи, направив ОСОБА_16 у напрямку через лінію державного кордону України на територію Російської Федерації в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України на напрямку н. п. с. Гатище (Україна) - н. п. Нова Таволжанка (РФ), після чого останній перетнув державний кордон України та потрапив на територію Російської Федерації.

Крім того, на початку квітня 2017 року ОСОБА_7 , будучи організатором організованої групи, діючи повторно, з корисливих мотивів, домовився з громадянином Азербайджану ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про організацію його незаконного переправлення через державний кордон України до Російської Федерації, та ще двох громадян України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так, 10.04.2017 року ОСОБА_18 , який дав добровільну згоду на конфіденційне співробітництво в рамках досудового розслідування, домовився з ОСОБА_7 щодо свого незаконного перетину державного кордону України та переміщення ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до Російської Федерації за грошову винагороду в розмірі 800 доларів США за кожну особу.

Після цього ОСОБА_7 10.04.2017 року з метою повідомлення іншим учасникам організованої групи зі свого мобільного телефону НОМЕР_2 зателефонував на номер мобільного телефони ОСОБА_9 НОМЕР_3 та повідомив йому про наявність трьох осіб, яким потрібно організувати незаконне переправлення через державний кордон України, про що, в свою чергу, ОСОБА_9 зі свого мобільного телефону 10.04.2017 повідомив ОСОБА_10 за номером телефону НОМЕР_4 .

Далі ОСОБА_9 12.04.2017 року приблизно о 12.00 годині зустрівся з ОСОБА_18 та невстановленою в ході досудового розслідування особою на ім`я «Самі» біля «Центрального ринку», розташованого по вул. Енгельса, 33 в м. Харкові, де останні завчасно оговорили умови організації незаконного перетину державного кордону України.

В обумовлений період часу організація незаконного переправляння ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 через державний кордон України не відбулася у зв`язку зі складними погодними умовами на території Харківської області та неможливістю фактичного перетину державного кордону, у зв`язку з чим учасниками організованої групи було прийняте рішення відкласти вчинення вказаних дій на інший час після нормалізації погодних умов.

25.05.2017 року приблизно о 17.20 год. ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в районі універмагу «Харків», розташованого за адресою: проспект Московський, 137, м. Харків. При зустрічі ОСОБА_18 в ході проведення контролю за вчиненням злочину передав ОСОБА_9 завчасно вручені ОСОБА_18 та ідентифіковані грошові кошти в розмірі 2400 доларів США, після чого ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_18 про те, що до пункту призначення вони поїдуть на автомобілі таксі, при цьому дорогою вони повинні забрати особу, яка безпосередньо переведе їх до Російської Федерації та покаже подальший напрямок руху. Далі, близько 18.20 ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на автомобілі таксі, яке завчасно визвав особисто та оплатив проїзд ОСОБА_9 , направив останніх до Вовчанського району Харківської області. За маршрутом слідування в районі Харківської міської клінічної лікарні №7 за адресою: Салтівське Шосе, 266, м. Харків, приблизно о 19.00 годині до автомобіля таксі підсів ОСОБА_12 , якого до вчинення вказаного кримінального правопорушення завчасно через невстановлену особу на ім`я « ОСОБА_21 » залучив ОСОБА_10 , при цьому через вищезазначену особу на ім`я « ОСОБА_21 » повідомив ОСОБА_12 де і коли йому потрібно зустрітися з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Таким чином, ОСОБА_12 не був обізнаний про діяльність організованої групи, проте допомагав досягненню її цілей, а саме сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками, в тому, що повинен був одноразово виконати функцію особи, яка безпосередньо переведе ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 через державний кордон з території України до Російської Федерації поза встановленими пунктами пропуску.

В подальшому ОСОБА_12 , по прибуттю до с. Огірцеве Вовчанського району Харківської області, діючи умисно, згідно з відведеною йому функцією, пішки направився разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до лінії розмежування державного кордону України та Російської Федерації, проте, свій злочинний умисел до кінця не довів у зв`язку з тим, що 25.05.2017 року о 23.30 годині на відстані 20 метрів від лінії державного кордону України, в районі ІПЗ № 837/2 на напрямку н. п. с. Огірцеве (Україна) - н. п. Нова Таволжанка (РФ) він був затриманий працівниками правоохоронних органів (т.6 а.с.39-53).

Вказані дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.3 ст.332 КК України, тобто вчинення організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена організованою групою з корисливих мотивів, а також організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена повторно організованою групою з корисливих мотивів щодо кількох осіб.

Дії ОСОБА_12 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України, тобто сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом правильно встановлені фактичні обставини скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332 КК України, які ніким не оспорювалися, однак, на думку прокурора, застосування ст. 69 КК України є формальним i необґрунтованим, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Крім того, у вироку невмотивоване не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, тому просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років 3 місяці позбавлення волі з позбавленням прана займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки та з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому (т.6 а.с. 59-60).

Іншими учасниками кримінального провадження даний вирок не оскаржувався.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити в повному обсязі, вказавши, що судом при обранні міри покарання із застосуванням ст. 69 КК України недостатньо враховано, що оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні тяжких злочинів, вчинених у складі організованої групи, де саме він є її організатором. Санкція ч.3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна, проте суд у вироці не навів переконливих мотивів, з яких саме підстав визнав за можливе призначити ОСОБА_7 покарання нижче від мінімальної межі санкції й без застосування додаткового покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора й просив їх відхилити, вказавши, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, три роки перебував в місцях позбавлення волі, на сьогоднішній день відбув покарання, зробив для себе належні висновки, працевлаштувався.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти апеляційних вимог прокурора, просив залишити їх без задоволення, додавши, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, не з`явилися. Враховуючи той факт, що в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не ставиться питання про погіршення становища обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а тому, з урахуванням думки прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, колегія суддів визнала за можливе судовий розгляд проводити за відсутності обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції повністю визнали свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, зазначивши, що згодні з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховані ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини по справі, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з урахуванням його віку, погіршенням стану здоров`я, наявність хвороб, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює без офіційного працевлаштування.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, відомості про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги вчинення кримінального правопорушенні в період збігу обставин, суд прийшов до переконання про можливість застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України до основного та додаткового покарання та призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за вказаний злочин, та не призначив додаткове покарання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання немає, призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Стосовно апеляційних доводів прокурора про те, що судом першої інстанції невмотивовано рішення про застосування положень ст. 69 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він розкаюється у вчиненому, вибачився перед прокурором та судом, висловив осуд своїм протиправним діям, запевнив, що зробив для себе відповідні висновки.

На думку колегії суддів, вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 заслуговують довіри та фактично підтверджують висновки суду першої інстанції в частині щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому, що спростовує мотиви апеляційної скарги прокурора про відсутність щирого каяття ОСОБА_7 .

Крім того, як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненому, його щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, а саме: його 60-річного віку, погіршенням стану здоров`я, наявність хвороб, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що давали суду першої інстанції підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ч.3 ст. 332 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, без призначення додаткового покарання.

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не може бути призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Так, в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що відповідно до ст.55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що вчинення даного злочину ОСОБА_7 не пов`язане з його діяльністю чи займаною посадою, а відтак апеляційна вимога прокурора про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки є безпідставною.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційною скаргою прокурора в частині мотивів апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 правопорушення та його відношення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих вину обставин, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі встановленої ч.3 ст. 332 КК України й без застосування конфіскації майна, що спростовує вимоги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4