Справа № 569/5983/20
УХВАЛА

25 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ФОП ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшла скарга ФОП ОСОБА_3 у якій просить суд зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 повернути їй все майно, яке було тимчасово вилучене 20.05.2020 на виконання ухвали суду у справі 569/5983/20 від 21.04.2020.
В обґрунтування скарги зазначено, що у рамках кримінального провадження №0000017 від 31.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, 20.05.2020 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 21.04.2020 у приміщенні УСР в Рівненськйі області за адресою: м. Рівне. вул. Пушкіна, 4, у присутності ОСОБА_3 слідчим ОСОБА_4 проведено тимчасовий доступ до документів, зазначених в ухвалі суду.

При цьому було вилучено ряд оригіналів документів (договорів, видаткових накладних, податкових розрахунків), про що складено відповідний протокол та опис вилучених документів. Вказані документи створені у процесі здійснення ФОП ОСОБА_3 господарської діяльності, а тому вона є законним володільцем зазначених документів.

У подальшому тимчасово вилучене майно не було повернуто володільцю, арешт не накладався, у зв`язку із чим порушено його право на захист свого майнового права.

В судове засідання скаржник не з`явилась, у своїй скарзі просила провести її розгляд за відсутності та задоволити за викладених у скаргі обставин.

Слідчий в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд скарги у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, що у рамках кримінального провадження №0000017 від 31.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, яке здійснюється слідчим СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , 20.05.2020 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 21.04.2020 у приміщенні УСР в Рівненськйі області за адресою: м. Рівне. вул. Пушкіна, 4, слідчим ОСОБА_4 проведено тимчасовий доступ до документів, перелік яких зазначено в ухвалі суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У відповідності до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.
Так, згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення безпідставним, а також у випадку, передбаченому ч. 5 ст. 171 КПК України.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
При цьому, в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Таким чином, вилучення у ФОП ОСОБА_3 документів, а саме договорів, видаткових накладних, податкових розрахунків, позбавляє її права вільно здійснювати свою господарську діяльність, арешт на тимчасово вилучене майно не накладався, у зв`язку із чим, документи вилучені у ФОП ОСОБА_5 підлягають поверненню їх законному володільцю.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 167 -169, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ФОП ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо повернення тимчасово вилученого майна - задоволити.
Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 негайно повернути ФОП ОСОБА_3 все тимчасово вилучене 20.05.2020 майно на виконання ухвали у справі №569/5983 від 21.04.2020 згідно протоколу та опису вилучених документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1