КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/587/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 1187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.06.2005 за ч. 2 ст. 185 КК України, на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

2)15.06.2006 вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ст. 70, 71 КК України на 10 років позбавлення волі, звільнений 03.07.2015 ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25.06.2015 умовно-достроково на 8 місяців 24 дні,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів по справі.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 11.05.2018 приблизно о 20 год. знаходячись в приміщенні кухні кв. АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , умисно наніс останньому ножем один удар в область шиї зліва, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення шиї.

Не оспорюючи фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, погоджуючись із кваліфікацією дій обвинуваченого та доведеністю його вини, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його м`якість, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Вважає, що суд першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого ст.75 КК України, дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, оскільки не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного вбивства, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин проти здоров`я особи. Вважає, що відсутність претензій з боку потерпілого жодним чином не зменшує ступеню тяжкості вчиненого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який проти неї заперечив, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не перегладає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене умисно, є правильною, що також не оскаржується.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відтак неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, і правильно обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, і на це правильно звертає свою увагу прокурор в апеляційній скарзі.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.
Так, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, за який реально відбував покарання в місцях позбавлення волі, втім належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а знову вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.
Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу винного, який ніде офіційно не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, який маючи судимість за вчинення особливо тяжкого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки, знову вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, наявність обтяжуючої обставин рецидив злочину, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_9 , який вважає недоцільним позбавляти обвинуваченого волі, приходить до висновку, що покарання у виді 6 років позбавлення волі, але без застосування ст. 75 КК України, буде у даному випадку достатнім і таким, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприяти його виправленню та попередженню нових злочинів, задовольнивши тим самим частково апеляційну скаргу прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку, зарахувавши йому час перебування в ІТТ ГУНП у м. Києві з 12.05.2018 по 14.05.2018 включно.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4