Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/970/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.10.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

за участі захисника- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Виноградів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2019 року за № 80000955 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 07 жовтня 2019 року близько 23 год., маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, діючи умисно, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки які можуть настати після їхнього вчинення, шляхом зламу навісних замків, проник у гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване на території гаражного кооперативу по вул. Чкалова в м. Виноградів, звідки незаконно заволодів технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2103, жовтого кольору із реєстраційним номером НОМЕР_2 , котрий належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_6 , завівши при цьому мотор шляхом підбору та застосування інструмента до замка запалення автомобіля, після чого залишив місце вчинення злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в інше сховище.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що того дня йому позвонила його жінка та попросила привести гроші. По дорозі до неї на вулиці він побачив автомобіль марки ВАЗ 2103, в який він сів і завів та приїхав до своєї жінки де його і залишив. В гараж він не проникав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

-даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те, що він являється власником автомобіля ВАЗ 2103, жовтого кольору, р.н. НОМЕР_2 , який він придбав білше року тому назад від громадянина ОСОБА_8 але документально на себе не оформив. Даний автомобіль зберігав у власному гаражному приміщенні № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі, що в м. Виноградів по вул.Чкалова. 08.10.2019 року, близько о 13 год. він виявив відсутність навісних замків на воротах власного гаража, двері гаража були відімкнуті та ним було виявлено відсутність у гаражі автомобіля, у зв`язку із чим звернувся до поліції, претензій до обвинуваченого не має;

-даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що близько 23-00 год. 07.10.2019 року до їх житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , на автомобілі марки ВАЗ 2103, р.н. НОМЕР_2 , приїхав ОСОБА_4 , який був колишнім співмешканцем її доньки ОСОБА_10 та зайшов до неї в кімнату, та здійснив спробу нападу на неї, при цьому він мав у раках острий предмет схожий на викрутку, яким спричинив їй тілесні ушкодження. На її крик в кімнату забігла її донька, після чого ОСОБА_4 вибіг з кімнати.

-даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 , яка дала аналогічні покази ОСОБА_9

-даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що 23-30 год. 07.10.2019 року, вона почула з крик своєї доньки ОСОБА_9 , вийшовши на подвір`я, вона побачила свою доньку на землі біля вхідних дверей на якій сидів її колишній чоловік ОСОБА_4 з викруткою в руках, на що вона штовхнула його, щоб звільнити свою доньку, після чого ОСОБА_4 , втік з їхнього подвір`я, а вона викликала поліцію, а на подвірї залишився автомобіль марки ВАЗ 2103, р.н. НОМЕР_2 , жовтого кольору.

Також винність обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться дослідженими письмовими доказами, а саме:

-даними рапорту інспектора Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_12 про отримання заяви від ОСОБА_7 про відсутність залишеного в гаражі легкового автомобіля марки ВАЗ 2103, жовтого кольору, р.н. НОМЕР_2 (а.п.8);

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000955 від 08.10.2019 року, з якого вбачається що в період часу з 15-00 год.07.10.2019 року по 13-00 год.08.10.2019 року, невстановлена особа, шляхом взламу навісних замків, проникла в гаражне приміщення № НОМЕР_1 по вул.Чкалова в м. Виноградів, звідки таємно заволоділа автомобілем марки ВАЗ 2103, жовтого кольору, р.н. НОМЕР_2 (а.п.1);

-протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.10.2019 року (а.п.10);

-даними протоколу огляду місця події від 08.10.2019 року, що проведений з письмового дозволу власника ОСОБА_7 , яким підтверджено наявність відчинених гаражних воріт, де на відстані близько 0,5 метра від входу на порозі гаражного приміщення, виявлено предмет схожий на частину конструкції замка запалення автомобіля та два замкові механізми із слідами пошкоджень, схожих на сліди взлому (а.п.11, 12-16);

-постановою про визнання речовим доказом від 09.10.2019 року, згідно якої автомобіль марки ВАЗ 2103, жовтого кольору, р.н. НОМЕР_2 визнано речовим доказом та передано на зберігання на майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області (а.п.17-18);

-даними висновку експерта № 13/150 від 12.11.2019 року з ілюстративними таблицями до нього, згідно яких, станом на 04.07.2018 року, ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2103, жовтого кольору, р.н. НОМЕР_2 становить 14920 грн. 00 коп.(а.с.47-62);

-даними висновку експерта №2/257 від 10.12.2019 року з ілюстративними таблицями до нього щодо проведення трасологічного дослідження, згідно до якого встановлено, що на навісних замках та на дужках замків, що були вилучені під час місця події по вул. Чкалова в м. Виноградів на території гаражного кооперативу наявні пошкодження у вигляді перекусів та надкусів (а.п.70-94).

Аналізуючи та оцінюючи усі зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає встановленою та доведеною вину ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в інше сховище.

Наведені докази у сукупності не викликають сумніву, є достовірними, належними, об`єктивними та допустимими, не суперечать один одному, та повністю узгоджуються між собою.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв вказаний злочин, так як забрав автомобіль без прямого умислу направленого на незаконне заволодіння та в гараж він не проникав.

Аргументи ОСОБА_4 , спростовуються показами потерпілого, показами свідків.

Покази потерілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про обставини незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 2103 узгоджуються між собою, не суперечать один одному.

Порушень положень Параграфу 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Оцінюючи досліджені судом документи, суд визнає їх належними, такими, що прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, та вважаючи такі відповідаючими фактичним обставинам, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за встановлених судом обставин.

Наведені вище докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винного, подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що матеріали справи містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, з дотриманням вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення, а відтак суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 .

За таких обставин, оцінюючи безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

На підставі наведених та оцінених доказів суд визнає обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України та вважає, що органи досудового слідства вірно кваліфікували його дії за вказаним законом.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України є тяжким злочином.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом, в ході судового розгляду не встановлено.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом, в ході судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує всі обставини провадження та характеризуючі дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.п.114) , не має інвалідності, в силу ст.89 КК України раніше не судимий (а.п.108-110), вчинив умисний, закінчений злочин, що відноситься до категорії тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується негативно (а.п.116), утриманців не має (а.п.115), пільг не має, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У відповідності до ст. 8 ч. 1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року зазначено, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, та з урахуванням усіх зазначених обставин, вважає, що мірою покарання, необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є позбавлення волі.

Статтею 50 ч. 1, 2 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи зазначене, дані про особу обвинуваченого, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, який не визнав вину, враховуючи позицію потерпілого, який заявив про відсутність претензій до обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням у межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, що цілком відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, без конфіскації майна, оскільки наявність такого в обвинуваченого під час судового провадження не встановлено.

Враховуючи загальні засади призначення покарання у відповідності до ст.65 КК України, суд вважає, що необхідно призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст.289 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі) відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Суд вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Судові витрати за проведення судових експертизи, а саме за проведення авто товарознавчої експертизи в розмірі 785 грн.05 коп (а.п.46), та за проведення судово-трасологічної експертизи в розмірі 1727 грн. 11 коп. (а.п.69), а всього 2512 грн.16 коп. необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

З урахуванням покарання що призначається ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України і призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили, обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , обчислювати з моменту взяття його під варту.

Стягнути із ОСОБА_4 судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2512 грн.16 коп. на користь держави.

Речові докази: легковий автомобіль ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_2 (а.п.17-18) - повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

Чехол темного кольору виготовлений із шкірозамінника, який поміщено у паперовий спец пакет (а.п. 107) - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Два замкові механізми (навісні замки) частину конструкції замка запалення двигуна автомобіля, частину конструкції замка запалення двигуна автомобіля, різнорідні пристосування побутово-ремонтного значення (лом з лапою із маркуванням «450Х16», «Intertool», щипці для прирізання металевих конструкцій із рукоятками червоного кольору із маркуванням «Intertool», викрутки (а.п. 94-95)-залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1