У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про повернення апеляційної скарги

3 грудня 2018 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 розглянувши апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_2 та в її інтересах захисника ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 та в її інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2018 року,

встановила :

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2018 року затверджено угоду від 24 жовтня 2018 року, укладену між заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.309 КК України, ч.4 ст.321 КК України , ч.3 ст.307 КК України.
Визнано винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та призначено їй покарання за вказаною статтею, із застосуванням ст.69 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 20.03.2014р. по 07.04.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку із повним відбуттям покарання ОСОБА_7 постановлено вважати її такою, що відбула покарання повністю.

Визнано винним ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.309 КК України, ч.4 ст.321 КК України , ч.3 ст.307 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.309 КК України - 2 роки позбавлення волі,

-за ч.4 ст.321 КК України- 5 років позбавлення волі,

-за ч.3 ст.307 КК України - із застосуванням ст.69 КК України - у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 20.03.2014р. по 07.04.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку із повним відбуттям покарання ОСОБА_8 постановлено вважати його таким, що відбув покарання повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, обвинувачена ОСОБА_2 та в її інтересах захисник ОСОБА_3 , обвинувачена ОСОБА_4 та в її інтересах захисник ОСОБА_5 звернулись до Миколаївського апеляційного суду з апеляційними скаргою, в яких просять вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2018р. скасувати, а провадження направити на новий судовий розгляд.

Ознайомившись зі змістом апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про необхідність повернення даних апеляційних скарг виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів , передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 321 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів , передбачених ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів , передбачених ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 321 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2018 року затверджено угоду від 24 жовтня 2018 року, укладену між заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.309 КК України, ч.4 ст.321 КК України , ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2018 року, виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження, за обвинувальним актом, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0000220 від 02.10.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів , передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 321 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 321 КК України.
Відповідно до ч.4 ст. 394 вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок на підставі угоди про визнання винуватості ухвалено щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Захисники подали апеляційній скарги в інтересах інших осіб, щодо яких дане кримінальне провадження не розглядалося. Передбачені законом підстави, з яких вирок суду першої інстанції може бути оскаржено, в жодній з апеляційних скарг не наведені.

Дійсно, згідно з ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Водночас, вирок суду першої інстанції стосується виключно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Що стосується тверджень апелянтів про те, що суд у вироку встановив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з іншими особами, чим штучно створив преюдицію, є надуманими, оскільки вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, і визнання винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є доказом винуватості останніх.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг, якими апелянти мотивують наявність у них прав на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, слід зазначити наступне.

У відповідності до частин 4, 6, 7 статті 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Разом з тим у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України недотримання судом вказаних положень закону надає право виключно обвинуваченому, його захиснику, законному представнику оскаржувати вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості.

Аналогічним чином, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України виключно прокурор наділений правом оскаржувати вирок на підставі угоди про визнання винуватості з підстав недотримання судом вимог, передбачених ч. 4 ст. 469 КПК України.

Слід також звернути увагу, на те, що в апеляційних скаргах фактично ставиться питання щодо погіршення становища обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але згідно чинного кримінального процесуального закону правом оскаржувати судове рішення з цих підстав наділені виключно прокурор та потерпілий.

Також слід також зазначити, що подання апеляційних скарг на вирок, ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості особами, які не визначені у ч. 4 ст. 394 КПК України фактично порушує баланс інтересів сторони обвинувачення та сторони захисту в даному кримінальному провадженні, закріплений законом.

Отже наведене свідчить, що апеляційні скарги подані особами, які не мають права подавати апеляційну скаргу, що у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України є підставою для їх повернення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -
постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_2 та в її інтересах захисника ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 та в її інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2018 року, повернути відповідним апелянтам.

Копії ухвали про повернення апеляційних скарг разом із апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами, повернути відповідно особам, які подали апеляційну скаргу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її ухвалення.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1