Справа № 463/2170/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/934/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особи, яка звернулася зі скаргою, - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого Другого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000119 від 22 травня 2017 року за ч.1 ст. 375 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2020 року, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати як незаконну та постановити нову, якою скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_10 від 26 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження за №0000119 від 22 травня 2017 року щодо вчинення кримінального правопорушення суддею Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 375 КК України.

Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження даної ухвали.

В обгрунтування апеляційних вимог щодо пропуску строку посилається на те, що копію ухвали слідчого судді отримав лише 14 серпня 2020 року.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя формально з`ясував правову природу даних правовідносин та передчасно дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Вказує, що матеріалами кримінального провадження було достеменно встановлено, що саме неправосудною ухвалою судді ОСОБА_11 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 375 КК України.

Крім того, слідчим суддею жодним чином не було надано оцінки його доводам про те, що на розгляді слідчого судді даного суду перебувала заява ОСОБА_8 про відвід слідчого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження №463/2170/20, матеріали кримінального провадження №0000119 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як убачається з матеріалів судової справи, ухвала слідчого судді постановлена у судовому засіданні 20 липня 2020 року у присутності ОСОБА_8 .

Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 отримав копію оскаржуваної ухвали 14 серпня 2020 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48). З апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді ОСОБА_8 звернувся 20 серпня 2020 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає поважними причини пропуску ОСОБА_8 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2020 року та, відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, поновляє такий.

Відповідно до п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2020 року, слідчим відділом прокуратури Тернопільської області 22 травня 2016 року розпочато кримінальне провадження №0000119, за заявою ОСОБА_8 про постановлення суддею Тернопільського міськрайонного суду завідомо неправосудного рішення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Відповідно до оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2020 року, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 22 травня 2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Під час досудового розслідування, проведеного за заявою ОСОБА_8 про злочин, слідчий встановив відсутність складу кримінального правопорушення, оскільки ним не встановлено об`єктивних даних про наявність в діях судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Зокрема, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення, тобто такого, в якому висновки суду завідомо суперечать установленим фактичним обставинам справи або завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, або яке свідомо постановлено з грубим порушенням норм процесуального права.

Аналізуючи суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, слід звернути увагу, що така характеризується виключно прямим умислом з обов`язковою наявністю мотиву, оскільки особа усвідомлює, що постановляє завідомо неправосудний акт, керуючись при цьому будь-яким мотивами, за винятком корисливих або інших особистих інтересів (ч. 2 ст. 375 КК України).

Обов`язковою ознакою неправосудності судового рішення в контексті ст. 375 КК України є його завідомість, що вказує на те, що суддя не помиляється, а усвідомлює незаконність, необґрунтованість рішення у справі.

Саме завідомість у поєднанні із неправосудністю дає можливість розмежувати право судді на вирішення справи на власний розсуд відповідно до вимог закону, право на суддівську помилку, та кримінальну відповідальність за постановлення завідомо неправосудного рішення.

У ході досудового розслідування кримінального провадження проведено наступні слідчі дії: допитано в якості свідка суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 ; витребувано судові рішення та документи, що стосуються кримінального провадження №0000119.

Після проведення необхідних слідчих дій, слідчий встановив відсутність у діях судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а саме: у ході досудового розслідування не здобуто доказів ухвалення суддею завідомо неправосудного рішення.

З огляду на наведене, висновок слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належної оцінки доказів, здійсненої відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та з таким висновком слідчого погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

При закритті провадження слідчим було дотримано процесуального порядку винесення постанови, оскаржувана постанова винесена з проведенням необхідних для прийняття такого рішення процесуальних дій. Слідчий вірно оцінив отримані відомості у їх комплексі, прийняв до уваги вичерпні можливості досудового розслідування та дійшов правильного висновку про те, що в діях судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Крім того, слідчим вірно констатовано, що незгода із судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів.

Слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_8 перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, спростував наведені в скарзі мотиви та дійшов правильного висновку про законність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий під час досудового розслідування та слідчий суддя при судовому розгляді скарги неповно та невсебічно дослідили матеріали провадження, надали неналежну правову оцінку зазначеним доказам та обставинам, на підставі чого зробили необґрунтований висновок про закриття кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження.

Покликання апелянта на те, що у кримінальному провадженні №0000119 від 22 травня 2017 року постанови про закриття такого провадження скасовувались слідчими суддями неодноразово до уваги не беруться, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, такі скасовувались у зв`язку з невизнанням ОСОБА_8 потерпілим, непроведенням допиту потерпілого ОСОБА_8 , а також через відсутність належних доказів того, що останнього викликали для допиту. Разом з тим, слідчий ОСОБА_9 тричі належним чином викликав ОСОБА_8 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для допиту. Наведене стверджується повістками про виклик та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були отримані апелянтом (а.с. 126 134).

Таким чином, вимоги ухвал слідчих суддів Бучацького районного суду Тернопільської області від 4 червня 2018 року, Монастирського районного суду Тернопільської області від 3 червня 2019 року та Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2019 року, якими скасовувались постанови про закриття даного кримінального провадження, в ході досудового розслідування були виконані. Зокрема, ОСОБА_8 було визнано потерпілим постановою начальника відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області від 4 липня 2018 року. В подальшому, як уже зазначалося, слідчий ОСОБА_9 тричі викликав ОСОБА_8 для допиту, однак у визначений час останній до Територіального відділу Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, не з`явився. Такі дії ОСОБА_8 колегія суддів розцінює як намагання затягнути досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000119, адже потерпілим самостійно була обрана така лінія поведінки. При цьому даних, які б підтверджували поважність причин неявки до слідчого для допиту апелянтом не представлена.

Доводи апелянта в частині того, що ним було заявлено відвід слідчому ОСОБА_9 від розслідування кримінального провадження №0000119 до уваги не беруться, оскільки така була подана ОСОБА_8 після винесення слідчим постанови про закриття даного кримінального провадження.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2020 року.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4