Справа № 584/171/18
Провадження №1-кп/584/200/20
УХВАЛА

23.11.2020 Путивльський районний суд Сумської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
(в режимі відеоконференції)
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Путивль кримінальне провадження № 0000462 від 28.12.2017 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, освіта неповна загальна середня, не працюючого, раніше судимого: 12.02.2014 Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3-х років обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік; 25.03.2015 Буринським районним судом Сумської області за ч.3 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у виді 2-х років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 21.07.2016 по відбуттю строку призначеного покарання,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,

встановив:

В провадження Путивльського районного суду Сумської області з Харківського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню № 0000462 від 28.12.2017 року відносно ОСОБА_4 .

Дана кримінальна справа за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що відсутні підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 2 ст. 314 КПК України, справа підсудна даному суду, перешкод для призначення судового розгляду немає. Крім того в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , оскільки підстави, які існували при застосуванні запобіжного заходу, не змінилися, зважаючи на викладені у клопотанні обставини вважає, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належної процесуальної поведінки.
Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні звернулися до суду з письмовими клопотаннями, в яких просили повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме вказаний обвинувальний акт містить посилання на висновки судово-медичної експертизи № 271 від 04.01.2018 з визначення ступеня тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що ще до початку судового розгляду розкриває сутність доказу обвинувачення. Крім того, зазначали, що в обвинувальному акті від 19.02.2018 в порушення вимог п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення. Замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру, що є неприпустимим.
Обвинувачений та його захисник просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотали перед судом про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, а саме на особисте зобов`язання чи домашній арешт, оскільки обвинувачений тримається під вартою з 29.12.2017 та в теперішній час можливість тиску та погроз зі сторони обвинуваченого щодо потерпілого повністю відсутня, у зв`язку із смертю останнього. Обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого немає можливості, скоювати нові злочини останній не збирається.
Крім того, у зв`язку з наявними відомостями про смерть потерпілого, захисник обвинуваченого клопотала перед судом про витребування відомостей, що містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про смерть потерпілого ОСОБА_6 , у виді повного витягу з Путивльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми).

Суд, дослідивши матеріали справи та обвинувальний акт, який надійшов до суду для розгляду, заслухавши учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

В силу вимог ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку суду суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Таким чином, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

В силу вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до п.13 ч.1ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Разом з тим, в порушення вимог КПК України обвинувальний акт від 19.02.2018 року відносно ОСОБА_4 не містить всіх необхідних вимог, які передбачені в ст. 291 КПК України, а саме: обвинувальний акт не містить сформульованого обвинувачення, у ньому зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та наявна вказівка, що ОСОБА_4 саме підозрюється, а не обвинувачується. Тобто, у обвинувальному акті викладено лише фактичні обставини кримінального правопорушення з позначенням правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Таким чином, формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Разом з тим, в обвинувальному акті взагалі не вказано формулювання обвинувачення, а зазначені лише обставини вчиненого та правова кваліфікація дій обвинуваченого, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України та порушенням права на захист обвинуваченого під час судового розгляду.

Виходячи з наведеного, при призначенні справи до судового розгляду, суд буде позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 348 КПК України, суті обвинувачення.

Однак, в порушення вимог закону в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення з врахуванням всіх виявлених під час досудового слідства обставин в повному обсязі, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Згідно ч.1ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Згідно вимогст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідно до вимог КК України та КПК України.

Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч.3ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Всі ці обставини та порушення вимог КПК України, про які викладено в ухвалі суду свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не відповідає положенням закону, порушує право обвинуваченого на захист та є безумовною підставою для повернення акту прокурору для дооформлення на виконання вимог КПК України.

Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядалися та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права на захист обвинуваченого, а тому відповідно до ч.3 ст.314КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.

Також, скасувавши вирок суду від 05.06.2018 року суд апеляційної інстанції посилається на порушення вимог КПК України, а саме загальних засад судочинства, в тому числі і верховенства права, законності, забезпечення права на захист, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення та вказує на необхідність дотримання судом першої інстанції даних вимог під час нового судового розгляду.

Таким чином, дослідивши наданий до суду обвинувальний акт, який є предметом нового судового розгляду та вищезазначені висновки суду апеляційної інстанції, суд вважає, що прийняття обвинувального акту з недотриманням вимог ст. 291 КПК України є порушенням загальних засад судочинства та призведе до порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

Крім того, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, оскільки підстави, які існували при застосуванні запобіжного заходу не змінилися, зокрема останній обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину з застосуванням насильства, обгрунтованість підозри підтверджується наданими прокурором доказами, обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця роботи, а тому існують достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти кримінальні правопорушення.
Доводи сторони захисту не спростовують ризиків, доведених прокурором.
Зважаючи на наведені обставини більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.
Клопотання сторони захисту про витребування відомостей, що містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про смерть потерпілого ОСОБА_6 , у виді повного витягу з Путивльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження, в тому числі, про витребування певних речей чи документів.
Зважаючи на те, що підстави для призначення справи до судового розгляду відсутні, тому клопотання сторони захисту про витребування вказаних документів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд,

ухвалив:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000462 від 28.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, повернути прокурору, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 19 січня 2021 року включно.
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про витребування документів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1