У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000601 від 20.02.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/133//21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія: ч. 3 ст.185 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2019р. та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Узагальнені доводи апелянта.
Захисник вважає, що суд дійшов помилкового висновку критично оцінивши доводи сторони захисту щодо не усвідомлення обвинуваченим цінності майна з посиланням на те, що обвинувачений сприймав це майно як металобрухт.

Окрім того, вважає помилковим висновок суду щодо наявності в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки проникнення до іншого приміщення. Зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що двері підсобного приміщення були зачинені.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

19.02.2020 приблизно о 22-30 год., більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу підсобного приміщення біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до іншого приміщення, з вказаного підсобного приміщення, до якого потрапив за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування та судового розгляду предмету, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку мешканців будинку та сторонніх осіб, діючи таємно, повторно, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, викрав металевий відкидний пандус, розмірами 2200х700х3 мм, вартістю 6000 грн., який належить ОСББ «Озерна 39». Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому юридичній особі ОСББ «Озерна 39» матеріальний збиток на суму 6000 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги захисника без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Даних вимог суд першої інстанції дотримався.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою обґрунтував свої висновки, не допустивши протиріч, або невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений не усвідомлював цінності майна, сприймав його як металобрухт. Вказує на відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення до іншого приміщення.
У постанові Касаційного кримінального суду від 19 березня 2019 року (справа « 497/349/16-к) суд констатував , що під приміщенням треба розуміти внутрішню частину будівлі, споруди або багатоповерхового будинку, які належать колективу, організації, державі чи приватній особі. Дії особи, спрямовані на проникнення до під`їзду багатоквартирного будинку, доступ до якого є обмеженим шляхом використання охорони, замків (кодованих, електронних тощо) та замикання дверей з метою перешкоди та заборони для вільного доступу у це приміщення стороннім особам, якщо такі дії вчинені з метою крадіжки, грабежу чи розбою, необхідно кваліфікувати за відповідною нормою кримінального закону з кваліфікуючою ознакою вчинення таких дій з проникненням у приміщення.

Проникнення до приміщення передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення

стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к) .

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції було встановлено, що з боку обвинуваченого ОСОБА_6 мало місце незаконне проникнення до підсобного приміщення біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 з метою вчинення крадіжки металевого відкидного пандусу.
З протоколу огляду місця події від 20.02.2020 та таблиці зображень до нього, вбачається, що вхід до приміщення біля під`їзду №2, розташованого за адресою АДРЕСА_2 здійснюється через дерев`яні двері зеленого кольору з врізаним замком, який відчиняється ключем, але при закритому стані дверей, замок можливо відчинити будь-яким гострим предметом, шляхом продавлення замку ззовні через міждверний отвір розміром три сантиметри. (а.п. 33-34).

З технічного носія інформації вбачається, що в суді першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 підтвердив, що двері в підсобне приміщення напередодні скоєння крадіжки були зачинені на замок.

Зазначене вказує на те, що доступ до вказаного приміщення був обмежений і обвинувачений незаконно проник до нього з метою крадіжки майна.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України.

З огляду на наведене є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи захисника щодо вільного доступу обвинуваченого до підсобного приміщення.

Окрім того не є слушними твердження апелянта відносно того, що ОСОБА_6 викрадене майно сприймав як металобрухт.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений пояснив, що після того, як він виніс металеві рейки з підсобного приміщення, побачив, що цей виріб є новим та сприймав його як запчастини до автомобіля. Отже, обвинувачений розумів, що викрадене ним майно не є безхазяйним.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів,особи обвинуваченого, який офіційно не працює, не має законного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за злочини проти власності, скоїв злочин у період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на наркологічному обліку з 2016р.; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за даними вироком покарання частково приєднав не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2019р. та остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: