Справа №477/939/20
Провадження №1-кп/477/195/20
УХВАЛА

19 листопада 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.1 ст.162, ч.1ст.153 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.1 ст.162, ч.1ст.153 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Своє клопотання обгрунтувала наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик ухилення обвинуваченого від суду та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Зазначає про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді восьми років позбавлення волі, відсутність сталих соціальних зв`язків, вчинення злочину в період непогашеної судимості та вчинення злочину після направлення до суду обвинувального акту в іншому кримінальному провадженні.

Обвинувачений та його захисних проти клопотання прокурора заперечували.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо клопотання, вивчивши клопотання та матеріали в межах заявленого клопотання, суд доходить наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2020 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, по 22 листопада 2020 року.

По кримінальній справі розпочатий судовий розгляд, досліджені докази за першим епізодом обвинувачення. Завершити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

Відповідно до статті 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Щодо вчинення цього злочину існує обґрунтована підозра, яка була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому під час досудового розслідування.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений до затримання офіційно працевлаштований не був, постійного та стабільного джерела прибутку не мав, не одружений, зареєстрований у м. Миколаєві, але фактично проживає у садовому будинку в садовому кооперативі с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області, який належить чоловікові його сестри, за місцем фактичного проживання пошту не отримує, засобів зв`язку, в тому числі мобільного телефону, не має. Крім того, злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вчинений після направлення обвинувального акту за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 162 К України.

Отже, існує ризик того, що усвідомлюючи можливість покарання у разі встановлення вини обвинуваченого, перебуваючи на волі, він може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасний та якісний розгляд кримінального провадження судом, а також продовжувати злочинну діяльність.
Як встановлено в судовому засіданні, заявлені ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, що відповідно до ст. 199 КПК України, є підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 314, 315, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 17 січня 2021 року включно з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала діє по 17 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення тексту ухвали, а обвинуваченим з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошений 20 листопада 2020 року о 12.50 год.

Суддя ОСОБА_1