ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/90/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 619/5280/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001202 від 12.12.2020 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001202 від 12.12.2020 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Згідно ухвали щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань» (№ 27) строком до 08 лютого 2021 року, без визначення застави.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить зазначену ухвалу слідчого судді про обрання заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги підозрюваний посилається на упередженість та односторонність вказаного рішення. Вважає, що судом не взято до уваги відомості стосовно стану його здоров`я, а саме про його інвалідність та інші доводи. Ризики, зазначені слідчим та прокурором і передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України вважає необгрунтованими. Просить застосувати більш м`який запобіжний захід. Розгляд апеляційної скарги просить провести за його участю.

У зв`язку з проведенням карантинних заходів на території України, пов`язаних з запобіганням поширенню на території України COVІD-19, підозрюваному було запропоновано провести розгляд апеляційної скарги у режимі відеоконференції, згоду на проведення якої ОСОБА_7 не надав.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, а також беручи до уваги положення ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваного та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги, зазначені в ч. 4 ст. 401 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню 0001202 від 12.12.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
12 грудня 2020 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

12 грудня слідчий відділу поліції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст.177 КПК України, яку слідчий підтверджував зібраними в кримінальному провадженні доказами, доданими до клопотання.

Зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 12 грудня 2020 року, перебуваючи в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, він вступив в попередню змову, спрямовану на заволодіння чужим майном, з невстановленою під час досудового розслідування особою. Діючи сумісно, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 та невстановлений під час досудового розслідування співучасник злочину, близько 01 годин (точний час під час досудового розслідування не встановлений) прийшли до квартири АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_9 , раніше знайомий ОСОБА_7 . Реалізуючи умови злочинної змови, ОСОБА_7 разом з невстановленим співучасником злочину постукали в двері вказаної квартири, і коли ОСОБА_9 відчинив двері, забігли всередину, при цьому, з метою придушення волі до спротиву ОСОБА_9 , останньому було нанесено удар в область голови. Усвідомлюючи той факт, що внаслідок нанесення тілесних ушкоджень волю ОСОБА_9 до спротиву придушено, маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном з метою збагачення за рахунок чужого майна, невстановлений співучасник злочину підніс до шиї останнього вістря ножа, який тримав у руці, тим самим погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_9 . Останній почав чинити опір, схопивши і зламавши вищевказаний ніж, а ОСОБА_7 та невстановлений співучасник злочину, продовжуючи застосовувати насильство відносно ОСОБА_9 , завалили останнього на підлогу, де ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, утримував того, а невстановлений співучасник злочину, упевнившись, що ОСОБА_9 не чинить спротиву, забіг до житлової кімнати, де схопив у тумбочці чоловічу сумку зі шкірозамінника, яка належить ОСОБА_9 , в якій знаходились грошові кошти в сумі 30 000,00 грн, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, тим самим заволодів його майном, після чого ОСОБА_7 разом з невстановленим співучасником злочину з місця злочину з викраденим майном зникли. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та невстановленого співучасника злочину було спричинено матеріальну шкоду на суму 30 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, слідчий вважав, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду; має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також має можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Наявність зазначених ризиків слідчий обґрунтовував характером та обставинами вчинення злочину. Враховуючи, що дії ОСОБА_7 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого злочину проти власності, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої особи, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до житла, з огляду на можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, слідчий вважав, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і без визначення застави, оскільки інший запобіжний захід не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти вищезазначеним ризикам.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та вважав доведеними наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, враховуючи, що дії ОСОБА_7 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого злочину, а фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який раніше судимий та ніде не працює, свідчать про відсутність міцного соціального зв`язку, а також про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Для запобігання існування зазначених ризиків, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, оцінюючи сукупність обставин, а також наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення і тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, суддя дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку колегії суддів такі висновки цілком ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність та доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.177 КПК України. Поряд з цим, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, долученими слідчим до клопотання. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Наявність встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеною, врахована вагомість наявних доказів у вчинені підозрюваним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, погоджується і апеляційний суд.

Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, згідно яких суд вправі не визначати розмір застави у відповідності до ст. 183 ч. 4 п. 1 КПК України.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, злочин, вчинення якого йому інкримінується, є особливо тяжким злочином, вчиненим проти власності, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої особи, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до житла, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Наявність позитивних відомостей щодо підозрюваного, в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода підозрюваного з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на його суб`єктивних оціночних судженнях, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальноїсправи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі підозрюваний стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в судовому та кримінальному провадженні, що свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Отже, враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного стосовно відсутності вказаних в клопотанні слідчого ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги пов`язані з неврахуванням його стану здоров`я та наявністю у підозрюваного інвалідності, повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених п.п.1-3 ч. 1 ст. 171 КПК України, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді