Справа № 273/1322/20
Провадження № 1-кп/273/127/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000102 від 05.04.2020 року, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кашперівка, Баранівського району, Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей немає, освіта професійно-технічна, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Баранівського районного суду перебуває кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1, 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заявлене клопотання обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 121 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно обгрунтовано наявні ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, які за період перебування його під вартою не зменшилися, а тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не виключить ризиків передбачених даною нормою закону.

Обвинувачений та його захиник заперечували щодо задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який, на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла не заперечувала щодо задоволення заявленого прокурором клопотання, покладалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дійшов до наступного.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинувачених кримінальних правопорушень злочинів та їх тяжкість, в яких останній обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризики, передбачені ст.177 КПК, які неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо того, що обвинуваченому є де проживати суд не бере до уваги. Оскільки, як повідомив обвинувачений, що він мешкає за однією адресою з матір`ю, яка в даному кримінальному проваджені визнана потерпілою стороною, яка в свою чергу не виявила бажання щодо подальшого спільного проживання з обвинуваченим.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, йому інкриміновано тяжкий злочин, провину у вчиненні якого він визнає повністю, та за який передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі, а, отже, усвідомлюють неминучість покарання. Також вагомим аргументом є те, що недопитані всі свідки, що може спонукати його, перешкоджати судовому провадженню, впливати на свідків, а також може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки він обвинувачується в іншому злочині, необхідних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин. Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, зокрема цілодобовий домашній арешт.

Суд вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд продовжує строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України,

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1, 2 ст. 121 КК України по кримінальному провадженні № 0000102 від 05.04.2020 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів до 18 жовтня 2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Баранівський районний суд Житомирської області.

Суддя: ОСОБА_1