Номер провадження: 11-кп/813/1004/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року у кримінальному провадженні №0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

встановив:
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року постановленою під час судового розгляду, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України на строк 60 днів, тобто до 22.02.2021 року в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Цією ж ухвалою продовжено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді нічного домашнього арешту.

Рішення суду мотивовано тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 , характеризуючих його особу даних, а саме віку, стану здоров`я, міцності його соціальних зв`язків, майнового стану, розміру завданої шкоди та тяжкістю покарання, яке загрожує у разі визнання його винним.

На думку суду першої інстанції ці обставини свідчать про наявність реальних ризиків можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, знищення, сховання або спотворення речей і документів, що мають суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні і в своїй сукупності свідчить про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обмеження його конституційних прав у даному випадку є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вказуючи на те, що продовження запобіжного заходу вважає недоцільним, непомірно жорстоким та таким, що не відповідає фактичним обставинам.

Доводи обґрунтовує тим, що прокурором у судовому засіданні не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність зазначених в ухвалі ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню та можливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу з покладенням на ОСОБА_7 заборони залишати житло в певний час доби та встановлення контролю за поведінкою особи, шляхом застосування засобів електронного контролю.

Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має міцні соціальні зв`язки, батьків, сестер, які мешкають в м. Одесі, має постійне місце проживання і місце реєстрації на території міста Одеси, має на вихованні неповнолітню дитину. Вказує, що обвинувачений не погоджується лише із правовою кваліфікацією, у зв`язку із чим, встановлені судом ризики є значно меншими, ніж визначені в попередній ухвалі. Наголошує, що на теперішній час шкоду відшкодовано та викрадені кошти перебувають на рахунку ТУ ДСА.

Просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року скасувати.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, а саме в тому, що він, близько 04 год. 30 хв. 29.01.2020 року, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 12, біля парку «ім. М. Горького», на автомобілі марки «Honda Civic» за кермом якого перебував ОСОБА_7 під`їхавши до автомобіля «Renault Kango» здійснили розбійний напад на ОСОБА_10 із застосуванням насильства, а саме: з завчасно підготовленого предмету, ззовні схожого на рушницю, здійснили декілька пострілів в бік автомобіля «Renault Kango», за кермом якого перебував ОСОБА_10 , чим пошкодили задні вікна транспортного засобу, внаслідок чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишили автомобіль та почали втікати. Скориставшись цим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до автомобілю «Renault Kango» та зникли на ньому з місця вчинення правопорушення, тим самим заволодівши транспортним засобом та грошовими коштами які знаходились в його салоні, в сумі 494 397 грн. які належали ТОВ «КВІК ПЕЙ».

Положеннями ч.4 ст.4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

До початку судового розгляду від прокурора ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку ч. 4 ст. 4221 КПК України.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, а в судове засідання з`явився лише захисник ОСОБА_6 який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторони обвинувачення.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог п.11 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути подані протягом п`яти днів з дня її оголошення

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена 24.12.2020 року о 14:37 годині за участю обвинуваченого та його захисника, повний текст був оголошений 24.12.2020 року о 18:00 годині без участі захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим апелянт не мав об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку. При цьому будь-які відомості щодо часу отримання ОСОБА_6 копії повного тексту оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутні, а тому апеляційний суд вважає вірним посилання захисника про отримання копії оскаржуваної ухвали саме 29.12.2020 року.

Враховуючи подання захисником ОСОБА_6 апеляційної скарги, відповідно до штампу Одеського апеляційного суду 04.01.2020 року, апеляційний приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст.395 КПК України строк є таким, що фактично не пропущений.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше не судимий та має на утриманні малолітню дитину, що вказує на існування у нього соціальних зв`язків, однак які на думку апеляційного суду не є досить міцними, оскільки не змогли слугувати стримуючим фактором від здійснення протиправних дій.

Враховуючи встановлені вище дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також те, що на даній стадії останньому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення одного з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, останній може здійснити спроби втекти від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з висновком суду про існування ризику можливого знищення, сховання або спотворення будь якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, як зазначив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, на даний час не знайдено знаряддя вчинення злочину вогнепальну зброю, яка була застосована на час вчинення злочину.

Апеляційний суд вважає доведеним стороною обвинувачення існування заявленого слідчим ризику можливого впливу на потерпілих, свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, враховуючи вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, зокрема із використанням вогнепальної зброї.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які на даний час з моменту раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, дані на підтвердження наявності у нього будь якого іншого джерела доходу відсутні, що вказує на те, що у разі перебування підозрюваного на волі, існує ризик вчинення ним інших корисливих злочинів.

Таким чином з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , злочинів, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування відносно ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
За таких умов, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та існування ризиків, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених вище ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року у кримінальному провадженні №0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4