КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, а саме: в іноземній валюті Долар США, купюрами номінальною вартістю 100 доларів США, в кількості 235 купюр, в загальному розмірі 23 500 доларів США; готівкові кошти в національній валюті України гривні, купюрами різної номінальної вартості, а саме: купюри номінальною вартістю 500,0 грн. в загальній кількості 431 купюри; купюри номінальною вартістю 200,0 грн. в загальній кількості 71 купюри; купюри номінальною вартістю 100,0 грн. в загальній кількості 3 купюри, тобто готівкових грошових коштів в національній валюті України гривні на загальну суму 230 000 грн., що вилучені в результаті проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свою апеляційну скаргу та доповнення до неї вказує на те, що вказане майно відповідає ознакам речового доказу, а відтак з метою збереження цього речового доказу є необхідним накладення на це майно арешту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представників власників майна, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, яка не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, слідчого відділу розслідування особливо важливих кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління ДФС у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000059 від 03.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

Постановою старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу РОВКП слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , від 15.10.2020 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні №0000059 від 03.02.2020 року речовим доказом.

20.10.2020 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого під час проведення обшукуза адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в іноземній валюті Долар США, купюрами номінальною вартістю 100 доларів США, в кількості 235 купюр, в загальному розмірі 23 500 доларів США; готівкові кошти в національній валюті України гривні, купюрами різної номінальної вартості, а саме: купюри номінальною вартістю 500,0 грн. в загальній кількості 431 купюри; купюри номінальною вартістю 200,0 грн. в загальній кількості 71 купюри; купюри номінальною вартістю 100,0 грн. в загальній кількості 3 купюри, тобто готівкових грошових коштів в національній валюті України гривні на загальну суму 230 000 грн.,посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року у задоволенні клопотання відмовлено, з посиланням на те, що постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом носить суто формальний характер, оскільки в ній не надана оцінка вилученим грошовим коштам та їх відповідність положенням статті 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя зазначає про те, що в ході проведення судового засідання також не було підтверджено, що вилучені в ході проведення обшуку грошові кошти є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення, пов`язаними з їх незаконним обігом та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідність цього майна ознакам речового доказу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його належним чином обґрунтованим.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про відповідність арештованого майна ознакам речового доказу є належним чином нічим не підтвердженими, а тому не заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5910/2020 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції:
Доповідач: ОСОБА_1