ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1215/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 640/7724/19 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000161 від 10.10.2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000161 від 10.10.2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 53 (п`ятдесят три) дні до 25 липня 2020 року включно, з визначення застави в розмірі 150 (ста п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 315 300 (триста п`ятнадцять тисяч триста), при внесенні якої, ОСОБА_8 вирішено з під варти звільнити та покласти на нього обов`язки: 1) не відлучатися з м. Харкова, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 3) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України паспорт для виїзду за кордон на своє ім`я.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_7 , як захисник підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 . В обґрунтування зазначив, що судом не було враховано при обранні запобіжного заходу, що повідомлення про підозру є передчасним, оскільки вона ґрунтується на первинних документах, більшість з яких ОСОБА_8 не підписував, свідки фактично не вказують на ОСОБА_8 , як на винну у інкримінованих злочинах особу, а вказівку щодо оформлення документів та їх змісту віддавав не ОСОБА_8 .
Зазначив, що застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу є занадто суворим, оскільки він має стійкі соціальні зв`язки: постійне місце роботи, а саме є директором ТОВ «Дніпровестстрой», крім того працює у службі таксі «Вольт» і має позитивну характеристику з міста роботи. У ОСОБА_8 є постійне місце реєстрації в АДРЕСА_1 , де він зареєстрований разом зі своєю матір`ю, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , 2009 р.н., раніше не судимий, за місцем проживання характеризується як спокійна неконфліктна особа.
Крім того, ОСОБА_8 хворіє на генетичну хворобу «синдром Жильбера», у зв`язку з чим повинен дотримуватися певного режиму харчування, вразі недотримання якого, він буде нервуватися та хвилюватися, що може призвести до важких наслідків, аж до хронічного гепатиту. Через цю хворобу його навіть не взяли на строкову військову службу.
Ризики, зазначені в клопотанні, є лише припущеннями та не підтверджені жодними доказами, а саме ризик переховування не доведений, оскільки ОСОБА_8 приходив за викликом слідчого за першим викликом і приводів стосовно нього застосовано не було, до того ж він має намір співробітничати надалі за слідством.
Ризик знищення або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження не конкретизований, оскільки вважає, що потрібно переконатися, чи взагалі такі документами існують, а не вигадані стороною обвинувачення. У помешканні ОСОБА_8 стороною обвинувачення вже було проведено обшук, а доступу до документів ТОВ «Капітал інвестстрой» чи Східного територіального КЕУ у нього не має, адже підозрюваний вже тривалий час не працює у даній фірмі.
Незаконно впливати не свідків він також не може, жодного доказу стосовно цього факту не наведено. Той факт, що частково відкрили показання свідків говорить лише про гіпотетичну можливість, однак це ризик є автоматично у кожного підозрюваного через його право ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження. До того ж далеко не коже свідок взагалі у своїх показаннях згадує про ОСОБА_11 , а якщо згадує, то виключно як про особу, з якою бачився один раз. Жодна особа не вказала на ОСОБА_8 , як на конфлікту особу, яка чинила на них тиск чито фізичний, чито психологічний. Жодна особа не подала заяву до поліції щодо погроз з боку нього чи залякувань та заяв про забезпечення заходів безпеки.
Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не наведено, до того ж контрагенти ОСОБА_8 надали листи-відгуки, за якими він характеризується як людина надійна, професійна.
Внести заставу ОСОБА_8 не в змозі, адже його майновий стан не дозволить. Для того, щоб забезпечувати своє існування та своїх близьких, йому доводиться працювати на двох роботах.
Враховуючи наведене, вважає, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки обраний стосовно нього, є занадто жорстоким.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки вона підтверджена зібраними під час досудового розслідування відомостями, які маються в матеріалах справи і вважав встановленими ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Рішення слідчого судді цілком узгоджується з вимогами, передбаченими п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів , передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах та складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, один з якого носить характер особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, а другий середньої тяжкості у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг. Фактичні обставини справи свідчать про схильність підозрюваного до вчинення злочинів, особливо злочинів проти власності, а тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження спростовують апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від органів досудового розслідування або суду, впливання на свідків, які до цього часу не допитані та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується підозрюваному, а саме того, що вони вчинені проти власності, у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, що не виключає можливість підозрюваним вчинити інший злочин проти власності, враховуючи схильність його до злочинів проти власності.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Твердження в апеляційній скарзі адвоката щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи та реєстрації, а також малолітнього сина, як показника міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, ця обставина існувала на час вчинення правопорушення і не стала стримуючим фактором для підозрюваного від противоправних дій.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, а також страждає на генетичне захворювання, яке потребує дотримання режиму харчування не підтверджені фактичними відомостями, а тому самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності обрання саме такого запобіжного заходу і не зменшують існування ризиків, передбачених ст. 177 УПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності тяжкої хвороби, яка виключає застосування такого запобіжного заходу, повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника стосовно передчасності повідомлення про підозру з підстав недоведеності причетності підозрюваного до підписання певних документів і його винуватості у інкримінованих злочинах на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання судом вирішуються під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації вирішується органом досудового розслідування до складання обвинувального акту. Вказані обставини у своїй сукупності обґрунтовують висновок слідчого судді щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.

Доводи щодо занадто великого розміру застави не свідчать про прийняття необґрунтованого рішення. Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України та ч. 4 ст. 182 КПК України, дані про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків (ч. 4 ст. 183 КПК). Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 171 КПК України, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 ч. 3 п.1, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 зашити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді