У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/6955/20

№ 1-кс/183/1741/20

22 грудня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно

за участю сторін кримінального провадження:

володільця майна ОСОБА_4 ,

встановив :

прокурор звернувся до суду з клопотанням у якому вказав, що 13 грудня 2020 р. до чергової частини Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, надійшов рапорт від інспектора ОСОБА_5 , про те, що ним під час несення служби на автодорозі М-29 було зупинено автомобіль марки «РЕНО НЕВАДА» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . Під час звірки номерів вузлів та агрегатів автомобіля відповідно до п.п. 2.4 Правил дорожнього руху України, було виявлено ознаки втручання до ідентифікаційного номеру кузова автомобіля.
Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2020 р. за № 0000246 з правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.
13.12.2020 р. слідчий автомобіль «Рено Невада» було оглянуто в ході огляду місця події тавилучено до Новомосковського відділу поліції за адресою вул. М. Головка, 19 м. Новомосковськ.
Слідчий вважає, що відповідно до ст. 98 КПК України автомобіль є речовим доказом на який згідно ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів.
Ураховуючи, що для проведення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального провадження, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів, необхідно на вказане майно накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, так як існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та підлягає збереженню.
Оскільки, автомобіль є основним об`єктом кримінального правопорушення, по ньому буде проводитися судово-трасологічна експертиза транспортного засобу, яка вже на даний час призначена до Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України в Дніпропетровській області, з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, арешт автомобіля у даному кримінальному провадженню є необхідним.
Прокурор ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, тому слідчий суддя вважає, що клопотання може бути розглянуто без його участі.
Власник автомобіля ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду клопотання.
Володілець автомобіля ОСОБА_4 заперечує в накладенні арешту на автомобіль, тому, що він придбав автомобіль у іншої особи, тому ніяких змін до номерів не вносив.
Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, дослідивши обставини справи, надані до клопотання матеріали вважає, що в задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.
Слідчим суддею встановлено, що 13.12.2020 р. слідчим Новомосковського відділу поліції було оглянуто, в ході огляду місця події, автомобіль «Рено Невада» та вилучено його до Новомосковського відділу поліції за адресою вул. М. Головка, 19 м. Новомосковськ.14.12.2020 р. слідчим винесено постанову відповідно до якої автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-УПІ від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування,пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів;спеціальної конфіскації;конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правовупідставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на нормизакону.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

Однак зазначених вимог закону слідчий, не дотримався.Так, із клопотання слідчого про арешт майна, зяким він звернувся до суду вбачається, що він, як на підставу для накладення арешту на майно, посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України та зазначає, що з метою запобігання можливості приховування пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів,необхідно накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження, користування, так як існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та підлягає збереженню.
Слідчий суддя встановив що, клопотання слідчогонеміститьвідомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений у ньому цивільний позов.Крім того, до клопотання також мають бути додані оригінали та копії документів та іншихматеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.У клопотанні слідчого відсутні вказані вище документи, що мають значення для вирішення клопотання, крім того, у ньому не наведено достатніх аргументів з приводу необхідності застосування саме таких заходів забезпечення кримінального провадження щодо вилученого майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий не взяв до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з врахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,
постановив :

клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт автомобіля «Рено Невада» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений у ОСОБА_4 - повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 годин з дня отримання ухвали.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1