ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4525/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3273/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року про відмову в задоволенні подання колонії про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суд відмовив у задоволенні подання в.о. начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» начальника арештного дому ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що наявними у справі документами підтверджується відпрацьований період лише з 01 січня 2019 року по липень 2020 року, аналіз даних про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання, якому при цьому рішенням комісії виправної колонії тричі відмовлялось у застосуванні заохочувальних норм на підставі ст.ст.100,101 КВК України, 81, 82 КК України як особі яка не стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення, звісно відображає процес того, що засуджений за період відбування покарання став на шлях виправлення, при цьому зміст матеріалів не свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 21 листопада 2012 року.

Крім того, не дивлячись на те, що виконавчі листи до установи виконання покарань не надходили та виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, проте відомостей, які б свідчили, що засудженим здійснювались будь-які заходи, спрямовані на ініціювання вирішення питання щодо відшкодування матеріальної шкоди за період відбування покарання, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього положень ст.81 КК України, а також даних про неможливість ОСОБА_8 з будь-яких підстав відшкодувати матеріальну шкоду, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання в.о. начальника Державної установи Диканівська виправна колонія № 12 та звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання.
З ухвалою суду не згодна, зазначає, що судом не були всебічно досліджені обставини справи.
Вказує, що за сумлінну поведунку і належне ставлення до праці засуджений отримав 12 заохочень, при цьому 2 стягнення погашені і були оголошені засудженому за незначні порушення. При цьому до дисциплінарної відповідальності не притягався за більш ніж 10 років відбування покарання.
При цьому засуджений працював, залучався до різної роботи, оплачувану роботу столяром отримав пізніше оскільки у колонії були відсутні виробничі потужності.
Зокрема долучався до безоплатної роботи на базі занедбаного будинку створити єврейський релігійний центр, який працює і зараз.
Визнав вину та кається у вчиненому.
Щодо відшкодування завданої шкоди, вказує, що виконавчі листи до колонії не надходили, а виконавче провадження було завершено і знищено.
Окрім того, завертався до суду для отримання реквізитів для відшкодування коштів, проте вказане клопотання залилось не розглянутим судом.
Також засуджений звертався до виконавчої служби, проте йому повідомили, що провадження завершено, у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу.

Засуджений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, яка в більшості тотожною за своїми доводами та вимогами апеляційній скарзі захисника.

Окрім іншого, засуджений вказує, що дійсно намагався вирішити питання про відшкодування завданої шкоди та виконання вироку в частині цивільного позову, направляв запити, клопотання, проте шкода не була відшкодована не з його вини, оскільки його можливості в колонії є обмеженими, а тому він не знає ані реквізитів ані банківського рахунку куди треба сплатити кошти.

Також вказує, що відвідує спортзал, приймає участь у футбольних турнірах, читає книжки у бібліотеці.

Крім того спілкується зі своє сім`єю

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника, яка підтримала апеляційні скарги, думку прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника та засудженого без задоволення, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 3ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_8 засуджено вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року за п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2013 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року залишено без змін.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року набрав законної сили 03 грудня 2013 року.
Ухвалою Червонозавдського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.
Ухвалою Червонозавдського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року строк попереднього ув`язнення з 28 березня 2012 року по 03 грудня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 28 березня 2012 року.
Кінець строку відбування покарання 23 липня 2022 року.
Зі змісту з характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_10 , погодженої заступником начальника установи з соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 та затвердженої в.о. начальника ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_9 слідує, що засуджений ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 04 квітня 2012 року.
З 04 квітня 2012 року по 10 грудня 2012 року перебував у Харківському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 10 грудня 2012 року по 25 лютого 2013 року відбував покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 25 лютого 2013 року по 23 грудня 2013 року тримався в Харківському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 23 грудня 2013 року по 19 серпня 2016 року відбував покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався позитивно, адміністрацією установи заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці 4 рази, стягнень не мав.
З 19 серпня 2016 року по 23 серпня 2016 року перебував в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100), до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав.
З 23 серпня 2016 року відбуває покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», за час перебування допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності за паління у невідведеному місці два рази, на даний час стягнення погашені, заохочувався 8 разів, на даний час характеризується позитивно. Працевлаштований столяром на виробництві установи з відрядною формою оплати праці, до праці ставиться позитивно, усвідомлює її суспільну необхідність та дбайливо ставиться до майна виправного центру та інструментів, якими користується при виконанні роботи. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться позитивно. За характером стриманий, розсудливий, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику у свою адресу. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», до реалізації програм ставиться із зацікавленістю. Відповідно до ст. 126 КВК України постійно прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у вільний від роботи час займається самоосвітою, відвідує бібліотеку, читає художню літературу. Відповідно до ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, а саме з дружиною та донькою шляхом листування, телефонних дзвінків та побачень, отримує посилки та передачі. На адресу установи виконавчих листів не надходило. У скоєному злочині провину визнав. Має позитивні плані на майбутнє.
Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого вбачається, що ОСОБА_8 має дванадцять заохочень, з яких два це зняття раніше накладеного стягнення, оскільки протягом відбування покарання у Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», засуджений двічі допускав порушення режиму тримання шляхом паління у невідведеному місці, за що на останнього було накладені стягнення у вигляді попередження, які на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашені у встановленому законом порядку
Крім того, з характеристики вбачається, що 23 липня 2016 комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_8 ст.100, 101 КВК України, згідно з висновком комісії від 27 липня 2016 року у застосуванні пільги відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

23 липня 2018 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_8 ст. 82 КК України, згідно з висновком комісії від 25 липня 2018 року у застосуванні пільги відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

23 липня 2019 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_8 ст. 81 КК України, згідно з висновком комісії відмовлено в застосуванні пільги, так особі, яка не довела свого виправлення.

З вказаною характеристикою засуджений ОСОБА_8 ознайомлений під підпис.
Відповідної до наявної у матеріалах справи довідки, що видана головним бухгалтером Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_12 , засуджений ОСОБА_8 згідно з вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року має майновий позов на загальну суму 3372,80 гривень (матеріальна шкода), проте станом на 17 липня 2020 року виконавчі листи до установи не надходили.
Як вбачається зі змісту відповіді Міжрайонного ВДВС по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУ юстиції у Харківській області від 03 вересня 2019 року, яка міститься в матеріалах особової справи, виконавче провадження №42803958 з примусового виконання виконавчого листа №2016/2164/2012, виданого 23 грудня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 3372,80 гривень завершено 27 листопада 2014 року у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідної до наявної у матеріалах справи довідки станом на 16 липня 2020 року засуджений ОСОБА_8 працевлаштований на дільниці товарів народного споживання цеху №1 підприємства установи за фахом столяр з відрядною формою оплати праці.
У матеріалах клопотання також міститься довідка про заробітну плату засудженого ОСОБА_8 за період з січня 2019 року по липень 2020 року, з якої вбачається, що йому була нарахована заробітня плата за 12 місяців.
Згідно з медичним висновком засуджений ОСОБА_8 соматично зоровий, стан здоров`я задовільний.
Засуджений ОСОБА_8 станом на 29 липня 2020 року фактично відбув 10 років 6 днів, невідбута частина складає 1 рік 11місяці 24 дні.
У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Отже викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-досторокового звільнення.
Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення злочинів, зокрема передбаченого п.2 ч.2 ст. 115, ч.1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Також з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання допускав порушення правил відбування покарання, мав 2 стягнення, при цьому вони погашені. Має 12 заохочень.
За весь час відбування покарання залучався до праці, але наявними у справі документами підтверджується відпрацьований період лише з 01 січня 2019 року по липень 2020 року.
Таким чином, дійсно засуджений став на шлях виправлення, при цьому зміст вищезазначених відомостей не свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 поза розумним сумнівом довів своє виправлення та про те що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено районним судом.
Окрім іншого, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вироку за яким засуджений відбуває покарання, задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 в сумі 3372,80 гривень.
З особової справи засудженого вбачається що шкода засудженим не відшкодована, вирок в частині цивільного позову не виконаний.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про здійснення всіх можливих заходів з боку засудженого, спрямованих на відшкодування завданої шкоди та виконання вироку суду.
Засуджений та його захисник не позбавлені можливості, зокрема звернутися до державного виконавця або прокурора з клопотанням, про їх подальше звернення до суду першої інстанції з проханням видати дублікат виконавчого листа у справі.
Більш того засуджений вправі частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду потерпілій стороні і за відсутності виконавчого провадження, наприклад шляхом направлення грошового переказу за місцем проживання потерпілого.
Така поведінка засудженого, разом з іншими виключно позитивними відомостями, беззаперечно вказувала б на його виправлення та можливість застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення.
При цьому з особової справи вбачається, що засуджений отримував кошти, працював у колонії, а отже має матеріальну змогу відшкодувати завдану його злочинними діями шкоду.
Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали та умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року про відмову в задоволенні подання колонії про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді