Провадження № 11-кп/4820/622/20
Справа № 680/372/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000 від 21 лютого 2020 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Братислава Словаччина, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1413 грн 09 коп процесуальних витрат.
За вироком суду, 21 лютого 2020 року близько 16 години 42 хвилини водій ОСОБА_7 у с.Заміхів Новоушицького району Хмельницької області, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території заїзду до храму великомученика Димитрія Солунського, за адресою вул.Центральна, 34, який відокремлений від вул.Центральної узбіччям, кюветом та прилеглою територією та виконуючи рух заднім ходом, в порушення вимог пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правил), згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; в порушення вимог пункту 2.3 б) цих Правил, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
в порушення вимог пункту 2.3 д) вказаних Правил, згідно з яким водій не повинен створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
в порушення вимог пункту 10.1 Правил, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
нехтуючи вимогами пункту 10.9 цих Правил, згідно з яким під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, не впевнившись в безпеці перед початком руху заднім ходом, діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, не відмовився від руху заднім ходом на території заїзду до храму великомученика Димитрія Солунського, що за адресою вул. Центральна, 34, який відокремлений від вул. Центральної узбіччям, кюветом та прилеглою територією та виконуючи рух, маючи потребу для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив виконання маневру руху заднім ходом, створив небезпеку пішоходові ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку здійснив наїзд під час руху заднім ходом від чого остання загинула на місці події.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому хребта на рівні 12-го грудного та першого поперекового хребців, розриви печінки, 26 переломів ребер по чотирьох лініях, крововиливи в м`які тканини в місцях переломів мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння і перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок Новоушицького районного суду від 03 серпня 2020 року скасувати в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки та ухвалити в цій частині новий вирок без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Уважав, що вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання є однобічним, немотивованим та ґрунтується на припущеннях.
Зазначав, що суд першої інстанції мотивував своє рішення в частині позбавлення керування транспортним засобом виключно на підставі вироку Барського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року, хоча за тим вироком ОСОБА_7 є несудимим та відбув покарання.
На думку апелянта, судом не враховано та не надано взагалі оцінки письмовим доказам, наданим стороною захисту, якими доводиться факт, що на утриманні ОСОБА_7 неповнолітня дитина, дружина та мати дружини, а також, що транспортний засіб є його єдиним джерелом доходу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та призначення основного покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини що пом`якшують покарання.

Місцевим судом обґрунтовано враховано обставини, які характеризують особу винного, те, що обвинувачений усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, позицію потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, оскільки обвинувачений вживав заходів для відшкодування шкоди, відносно молодий вік обвинуваченого.
Зазначені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості злочину і ступінь небезпечності винної особи, що в своїй сукупності було підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання.
Крім цього, судом враховано те, що ОСОБА_7 , будучи засудженим у 2015 році за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його легковажне ставлення як водія джерела підвищеної небезпеки, до дотримання ПДР України. Тому суд вважав за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Доводи ж адвоката ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі щодо скасування вироку в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, не заслуговують на увагу та не є обґрунтованими.
Покарання (захід примусу) має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні, так і як додаткові покарання (ч.3 ст.52 КК України).
Згідно з ч.1 ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до пяти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до усталеної судової практики при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.286 України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Колегія суддів, ураховуючи зазначені обставини, не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання.
При цьому враховує суспільну небезпеку вчиненого, порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене, вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4