ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/5303/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3628/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2020 року продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів , передбачених ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 січня 2021 року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим належить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Не погодившись з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 до 07.00 год.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що тривалий ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою; прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його вини за пред`явленим обвинуваченням та обґрунтованої підозри; судом першої інстанції не було враховано зменшення ризику втечі обвинуваченого. На цей час ОСОБА_8 вже 2 роки 6 місяців знаходитися під вартою без належно доведеного обвинувачення; обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Ступень тяжкості інкримінованого злочину не є безумовним критерієм та підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, а саме вчинення обвинуваченим особливо тяжких злочинів проти власності, в тому числі поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також враховуючи, що злочинні дії ОСОБА_8 , на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, щодо ризику про вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей ризик продовжує існувати, оскільки з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий, на день затримання не був працевлаштований, до Київського районного суду м. Харкова надійшов ще один обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , що свідчить про існування підстав вважати, що останній продовжить свою злочинну діяльність чи вчинить інше кримінальне правопорушення.
При цьому ОСОБА_8 раніше судимий за скоєння умисного вбивства та ряду насильницьких злочинів проти власності , звільнився умовно-достроково і скоїв нові злочини в яких обвинувачується. Зазначене свідчить про антисоціальну спрямованість особи ОСОБА_8 і наявність ризику продовження злочинної діяльності.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстнації та неодноразового продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Посилання захисника щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних, заслуговують на увагу, але суттєво не зменшують ризики у кримінальному провадженні, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Крім того, як пояснювали учасники кримінального провадження під час апеляційного розгляду, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.12.2020 року у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_8 вже продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.02.2021 року.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді