ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/362/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі головуючого судді - ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_6 , при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року,-

встановив:

Вказаною ухвалою захиснику ОСОБА_6 повернуто його скаргу подану в інтересах ОСОБА_7 на рішення старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 від 22 жовтня 2020 року про залишення його клопотання без розгляду.

Повертаючи скаргу ОСОБА_6 слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 не входить до кола суб`єктів, які згідно ст.303 КПК України мають право подавати скаргу на дії слідчого під час досудового розслідування. Також, слідчий суддя вважав, що із заяви та доданих до неї документів не вбачається яким чином, на даний момент, права чи законні інтереси ОСОБА_7 обмежуються під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою його скаргу визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Свої вимоги мотивує тим, що відмова слідчого від надання можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі того, що його підзахисний немає відповідного статусу, суперечить кримінальному процесуальному законодавству, оскільки особа стосовно якої розпочате розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України. У свою чергу слідчий суддя, на якого покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність постанови слідчого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта, який просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу про задоволення його скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали за скаргою, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно оскарженої ухвали, повернення скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення органу досудового розслідування слідчий суддя мотивував тим, що він не має статусу жодної із осіб, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто не є заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Однак, такий висновок слідчого судді не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження.

Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000455 від 08 жовтня 2020 року за ч.2 ст.286 КК України. При цьому, серед обставин які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вказано, що ОСОБА_7 керуючи автомобілем, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого той загинув.

З наведеного вбачається, що кримінальне провадження № 0000455 від 08 жовтня 2020 року фактично здійснюється відносно ОСОБА_7 , оскільки серед обставин кримінального правопорушення, яке розслідується, в категоричній ствердній формі вказано, що він вчинив наїзд на пішохода, від якого той загинув, а тому є підстави вважати, що це кримінальне провадження стосується прав та інтересів ОСОБА_7 , якому про підозру на даний час не повідомлено.

Пунктом «с» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовуючи юридичну допомогу захисника, обраного на власний розсуд.

У рішенні від 19.02.2009р. у справі «Шабельник проти України» ЄСПЛ вказав, що «право на правову допомогу виникає в момент, коли становище людини стає суттєво уразливим, навіть якщо її офіційно не затримано як підозрювану». Суд пояснив, що становище заявника стало значно вразливішим одразу після вжиття серйозних слідчих заходів щодо перевірки підозри стосовно нього та підготовки версії обвинувачення. Тож було констатоване порушення §1 та п.«с» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки момент виникнення права на правову допомогу не залежить від того, який формальний статус має підозрювана у скоєнні злочину особа.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини визначає такі обставини, які вважаються моментом висунення обвинувачення:

- початок досудового розслідування проти конкретної особи чи арешт її банківських рахунків (рішення у справі «Ringeisen v. Austria);

- арешт особи (рішення у справі «Wemhoff v. Germany);

- офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно неї кримінального переслідування (рішення у справі «Neumeister v. Avstria»).

Тобто, обвинувачення охоплює весь комплекс процедур від початку досудового розслідування стосовно особи до винесення остаточного рішення.

Конституційний Суд у рішенні від 30.09.2009р. №23-рп/2099 констатував, що положення ч.1 ст.59 Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі й формах, як вона того потребує. Навіть якщо це право не передбачене законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена в його реалізації.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

Оскільки слідчий суддя не розглянув скаргу захисника в інтересах ОСОБА_10 у встановленому порядку, чим позбавив його права на звернення до суду, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419,422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою визнати скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області від 22 жовтня 2020 року такою, що підлягає розгляду слідчим суддею і матеріали провадження за вказаною скаргою направити до Тернопільського міськрайонного суду для розгляду по суті.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді