Справа № 289/1554/20
Номер провадження 1-кп/289/22/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000032 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працював сортувальником ДП «Радомишльський ЛМГ», на даний час офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 близько 16 години, ОСОБА_4 , проходив по вул. Шкідченка в м. Радомишлі та побачив ОСОБА_5 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння спав на лавочці. Піднявши ОСОБА_5 та забравши речі останнього, ОСОБА_4 відвів його до місця проживання по АДРЕСА_2 , та в подальшому, скориставшись станом сп`яніння ОСОБА_5 , який в цей час спав, з рюкзака потерпілого, який належить останньому, таємно викрав мобільний телефон марки «Astro A 144» вартістю 299,00 грн. та банківську картку банку ОЩАДБАНК № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , яка являється офіційним документом, згідно примітки до ст. 358 КК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, з метою подальшого таємного заволодіння грошовими коштами, наявними на цій картці.
Продовжуючи свої протиправні дії, в період часу з 12 години 06 хвилин 21.08.2020 по 14 годину 16 хвилин 25.08.2020 в торгово-сервісних мережах м. Радомишль Житомирської області, ОСОБА_4 , знаючи пін-код, діючи умисно з корисливим мотивом, купував продукти харчування та розраховувався за допомогою грошових коштів, які знаходилися на банківській картці № НОМЕР_1 , заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 707,84 грн.
Вчиненими діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1006,84 грн., з них відшкодовано 299,00 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винуватим себе визнав повністю і підтвердив факт їх вчинення за викладених вище обставин. Пояснив, що гроші потерпілого, який являється його рідним братом, витратив, щоб останній не витратив їх на горілку. Щиро кається у вчиненому, вважає, що смерть брата являється для нього найбільшою карою за скоєне.
Потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 05.10.2020 Серії НОМЕР_2 (а.с.32).

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в скоєнні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеними фактами за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.
Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; офіційно не працевлаштований; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно; має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Згідно зазначеної в досудовій доповіді соціально-психологічної характеристики, ОСОБА_4 одружений, має двох неповнолітніх дітей, на даний час протягом трьох місяців офіційно не працює, однак знаходить собі підробітки, оскільки утримує сім`ю сам, так як дружина має групу інвалідності та не працює. Зі слів племінника обвинуваченого ОСОБА_4 за характером врівноважений, спокійний, друзів з антисоціальною спрямованістю не має, з рідними та близькими підтримує дружні родинні відносини, своїх дітей дуже любить та ставиться до них гарно. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як і ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України кваліфікуються: ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України як кримінальний проступок, за ч. 2 ст. 185 як нетяжкий злочин, однак являються суспільно небезпечними, оскільки посягають на право власності. При цьому суд враховує, що мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

З урахуванням усіх обставин у справі, позиції державного обвинувача, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд не вбачає підстав для застосування такого виду покарання як штраф, а вважає за доцільне призначити покарання у вигляді арешту та обмеження волі в мінімальних межах, передбачених санкціями ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України, при встановленні остаточного покарання необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Крім того, беручи до уваги молодий вік обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, його критичне ставлення до вчиненого, та беручи до уваги висновок органу пробації та позицію прокурора, суд вбачає можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України з покладанням обов`язків, вважаючи, що застосування ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого в даному випадку є явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачає, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.
Речовими доказами суд розпоряджається у відповідності із вимогами ст. 100 КПК України.
Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.369-378 КПК України, ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 1 (один) місяць;
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці;
-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази по кримінальному провадженню:
-банківську карту ОЩАДБАНК № НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Astro A 144», передані для зберігання потерпілому залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1