У Х В А Л А
Іменем України
07 грудня 2020 року
Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002699 від 01.11.2018, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс.Острожани, Жашківського району, Черкаської області, громадянинаУкраїни, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ст.340, ч.1 ст.366 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана заява.

Свою заяву адвокат ОСОБА_3 мотивує тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002699 від 01.11.18 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 28 ст.340, ч. 1 ст. 366 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 27.05.2020 року адвокатом ОСОБА_3 заявлялось клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Однією із підстав для повернення обвинувального акту було й те, що у відповідному розділі Реєстру прокурором не зазначено про прийняте рішення про визнання потерпілим ОСОБА_7 , хоча у обвинувальному акті зазначені відомості про те, що саме він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0002699.

За результатами проведеного підготовчого судового засідання суд відмовив у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору і призначив справу до розгляду.

У судовому засіданні 10.08.2020 року представник ОСОБА_7 та ОСОБА_7 звернулись до суду із клопотанням про доручення цивільного позову у кримінальному провадженні, де ОСОБА_7 є цивільним позивачем.

Ухвалою від 10.08.2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 залишила цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та МВС України про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, без розгляду.

Із змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2020 року вбачається, що попри те, що ОСОБА_7 не визнавався потерпілим у кримінальних провадженнях за повідомленням від 30.11.2013 року, про що свідчить Реєстр матеріалів досудового розслідування, а мною заявлялась така обставина на підготовчому судовому засіданні, суддя ОСОБА_6 визначила ОСОБА_7 як потерпілого, зазначила, що адвокат ОСОБА_8 є представником потерпілого. Таким чином, суддя ОСОБА_6 не дослідила належним чином надані їй Реєстр матеріалів досудового розслідування та наведені у клопотанні про повернення обвинувального акта прокурору аргументи і продовжила у судовому засіданні 10.08.2020 року сприймати ОСОБА_7 як потерпілого у кримінальному провадженні.

У зв`язку із тим, що у попередньому судовому засіданні 10.08.2020 року суддя ОСОБА_6 визначала статус ОСОБА_7 як потерпілого, навіть розглядала його клопотання, то її поведінку слід вважати як упереджену та необ`єктивну, таку, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, що на думку адвоката ОСОБА_3 є підставою для її відводу від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене адвокат ОСОБА_3 просить відвести суддю Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від участі в розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002699 від 01.11.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ст.340, ч.1 ст.366 КК України.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про відвід підтримала, просила суд її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Прокурори ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , кожний окремо, заперечили проти задоволення заяви про відвід.
Інші учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду зави в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши доводи заяви, суд приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст. 75 та ст. 76 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Так, поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року,у справі №5-15п12).

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультаційної Ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість і з боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме - вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення.

Будь-яких обставин, які б вказували на упередженість судді ОСОБА_6 , не встановлено.

Прийняті суддею процесуальні рішення в рамках розгляду даного кримінального провадження, не можуть свідчити про наявність сумнівів у її неупередженості, натомість вони вказують на незгоду сторони захисту з такими рішеннями, що не може бути підставою для відводу судді.

В той же час зазначені стороною захисту заперечення на рішення судді можуть бути в майбутньому включені до апеляційної скарги, у випадку постановлення судом остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Отже, підстав, які вказані в ст.ст. 75, 76 КПК України, в судовому засіданні не встановлено, що, на переконання судді, свідчить про відсутність правових підстав для відводу судді ОСОБА_6 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.75,76, 80-81,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002699 від 01.11.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ст.340, ч.1 ст.366 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1