Справа № 159/886/19
Провадження № 1-кп/159/38/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000858 від 20.04.2018 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, зокрема:
-26.01.2018 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;
-16.03.2018 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 15.01.2020 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 3 місяці 29 днів;
-02.05.2018 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, якій 29.03.2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді провідного економіста, що виконує функції менеджера по роботі з клієнтами, повторно 15 квітня 2017 року, знаходячись в центральному відділенні "ПриватБанк", що в м. Нововолинськ по проспекту Дружби, 15 Волинської області, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись єдиним умислом на таємне заволодіння чужим майном, непомітно для потерпілого здійснив реєстрацію в Інтернет-банку "Приват24" банківської карти "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , належної потерпілому ОСОБА_4 , попередньо збільшивши кредитний ліміт на вказаній банківській картці, шістьма переказами, з яких два по 510 грн. кожен, один 410 грн., один 500 грн., один 475 грн., та один 3 грн., перерахував на власну картку "ПриватБанку" вказані грошові кошти, тим самим їх таємно викрав.

Продовжуючи свої протиправні дії до кінця, керуючись єдиним умислом на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи доступ до Інтернет-банку "Приват24", 16.05.2017 року, 18.05.2017 року та 19.05.2017 року, скористався послугою "Миттєва розстрочка", яка є доступною по банківській карті "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , належній потерпілому ОСОБА_4 , а саме - здійснив покупку трьох товарів по десять платежів кожен, сума кожного окремого щомісячного платежу становила 214,66 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 8847,80 грн.

Таким чином ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразились в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, вчинив крадіжку, вчинивши тим самим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 16 листопада 2020 року було укладено угоду про примирення, за змістом якої сторони констатують факт, що неправомірними діями ОСОБА_5 потерпілому була завдана майнова шкода в розмірі 8847,80 грн., яка повністю відшкодована в ході досудового розслідування. Потерпілий підтверджує, що не має будь-яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого. Сторони угоди, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, погоджуються на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який обвинувачений зобов`язується сплатити в день затвердження судом угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим. Сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди (ст. 473 КПК України) та наслідками її невиконання (ст. 476 КПК України).

В судовому засіданні потерпілий, обвинувачений та його захисник просили затвердити дану угоду про примирення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти затвердження цієї угоди, оскільки її умови, зокрема узгоджене сторонами покарання, суперечить інтересам суспільства.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 469 КПК України (в редакції до 01.07.2020 року), угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 469 КПК України (в редакції на день постановлення вироку), угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, на день вчинення ним протиправних діянь, було віднесене до злочинів середньої тяжкості. На момент постановлення вироку, таке кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Правову кваліфікацію кримінального правопорушення (злочину) органами досудового розслідування здійснено правильно. Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає правилам призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України та з урахуванням вимог ст. 99 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

В той же час, приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнається винним, вчинений ним до ухвалення вироків Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2018 року та від 02.05.2018 року, а також до постановлення вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 16.03.2018 року, а тому суд в даному випадку застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України з врахуванням вказаних вироків.

Однак, згідно ухвал Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2019 року та від 15.03.2019 року, ОСОБА_5 було звільнено від відбування призначених покарань згідно вироків Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2018 року та від 02.05.2018 року відповідно, а тому зазначені вироки не слід приймати до уваги при призначенні остаточного покарання.

Як вбачається з довідки про звільнення ОСОБА_5 , останній на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 15.01.2020 року був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16.03.2018 року, умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 3 місяці 29 днів.

Зважаючи на вид покарання, яке було призначено вказаним вироком, та на покарання, яке призначається даним вироком, ці вироки підлягають окремому виконанню.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування не застосовувався.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільного позову не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити Угоду про примирення від 16 листопада 2020 року у кримінальному провадженні № 0000858, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, даний вирок та вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 16.03.2018 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Речові докази: довідку про рух коштів по банківській картці, належній ОСОБА_4 ; два оптичні диски, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1