Справа №485/1444/20
Провадження №1-м/485/2/20
УХВАЛА
іменем України

26 листопада 2020 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Снігурівка клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

встановив:

28 жовтня 2019 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Клопотання мотивоване тим, що вироком Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року ОСОБА_3 засуджено до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі), частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі), частиною третьою статті 30, пунктами «а», «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі два епізоди) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Цим же вироком постановлено строк покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, в строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 27 січня 2019 року по день набрання вироком законної сили.
26 лютого 2020 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.
ОСОБА_3 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Республіці Марій Ел»; кінець строку відбування покарання 27 січня 2032 року. Станом на 21 квітня 2020 року відбутий строк покарання складає 1 рік 2 місяці 24 дня, невідбутий - 11 років 9 місяців 06 днів.
ОСОБА_3 звернувся з заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання.
Посилаючись на ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статті 606-610 КПК України, Міністерство юстиції України просить про приведення вироку Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року відносно ОСОБА_3 у відповідність до чинного законодавства України для подальшого відбування покарання засудженим на території України.
Розгляд клопотання проведено без участі представника Міністерства юстиції України, що не суперечить положенням ч.1 ст.610 КПК України.
Прокурор вважає, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.
Дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання, заяву засудженого ОСОБА_3 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно достатті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставіЗакону України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік"встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно частини 1статті 602 Кримінального процесуального кодексу Українивирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 1статті 7 Кримінального кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надано всі необхідні документи згідно статті 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і частини 2статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: копія вироку Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засуджено ОСОБА_3 ; письмова заява засудженого ОСОБА_3 про передачу в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про тривалість відбутої частини строку покарання та невідбуту частину покарання; інформація про стан здоров`я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України про наявність у засудженого ОСОБА_3 громадянства України.
Положеннями ст.610 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі), частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі), частиною третьою статті 30, пунктами «а», «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі два епізоди) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає частині 3 ст.307, частині 3 статті15, частині 3 ст. 307, ч.3 ст.15 ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України.
Санкція частини 5 статті 228.1Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого або довічного позбавлення волі.
Стаття 64 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає, що при наявності виняткових обставин, пов`язаних з цілями і мотивами злочину, роллю винного, його поведінкою під час або після вчинення злочину, та інших обставин, які істотно зменшують рівень суспільної небезпеки злочин, а також при активному сприянні учасника групового злочину у розкритті цього злочину покарання може бути призначено нижче від найнижчої межі, передбаченої відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, або суд може призначити більш м`який вид покарання, ніж передбачено цією статтею, або чи не застосовувати додатковий вид покарання, передбаченого в якості обов`язкового.
Частина 3 статті 30 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає, що замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з не залежних від цієї особи обставинам.
Санкція пунктів "а", "г" частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Санкція частини 3 статті 307 Кримінального кодексуУкраїни передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексуУкраїни передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Стаття 64 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Згідно положень ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Покарання передбачене статтями ч.4,5 статті 228.1Кримінального кодексуРосійської Федерації не передбачає конфіскацію майна, тому таке покарання не застосовується.
З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_3 судом Російської Федерації, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.10,11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, суд за кримінальні правопорушення, передбачені 3 ст.307, частині 3 статті15, частині 3 ст. 307, ч.3 ст.15 ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України визначає наступне покарання:
-за частиною 3 ст.307 КК України, з урахуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років без конфіскації майна;
-за частиною 3 статті15, частиною 3 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років без конфіскації майна;
-за частиною 3 статті 15, частиною 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років та 6 місяців без конфіскації майна;
Згідно ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27 січня 2019 року.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 609,610 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року відносно ОСОБА_3 .
Визначити, що ч.5 ст.228.1, ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1, ч.3 ст. 30, п. "а", "г" ч.4 ст. 228.1, Кримінального кодексуРосійської Федерації, за якою ОСОБА_3 засуджено вироком Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року, відповідають 3 ст.307, частині 3 статті15, частині 3 ст. 307, ч.3 ст.15 ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_3 визначити покарання на підставі вироку Верховного суду Республіки Марій Ел від 10.02.2020 року наступне покарання:
-за частиною 3 ст.307 КК України, з урахуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років без конфіскації майна;
-за частиною 3 статті15, частиною 3 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років без конфіскації майна;
-за частиною 3 статті 15, частиною 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років та 6 місяців без конфіскації майна;
Згідно ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_3 рахувати з 27 січня 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави (Російська Федерація) в порядку відшкодування процесуальних витрат 45000,00 рублів, що відповідно до курсу Національного Банку України на 26.11.2020 року складає суму 16881,30 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одну грн. 30 коп).

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1