Справа № 206/4237/20
Провадження № 1-кс/206/395/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 місто Дніпро

Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001100 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ
06.10.2020 до канцелярії Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001100 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Заява про відвід мотивована тим, що дії судді ОСОБА_5 викликають сумнів у її неупередженості та свідчать про власну заінтересованість при розгляді справи № 206/4237/20, а саме: суддею було порушено право бути належно повідомленим про час та місце судового розгляду в судовому засіданні 30.09.2020; суддя ОСОБА_5 перебрала на себе функції сторони обвинувачення щодо вручення обвинувального акту: замість вирішення питань, які вимагає вирішувати у підготовчому судовому засіданні кримінально-процесуальний кодекс, а саме: розгляд клопотання про повернення обвинувального акту та питання щодо направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності в зв`язку з непідсудністю кримінального провадження Самарському районному суду м. Дніпропетровська; суддя ОСОБА_5 порушила принцип юридичної визначеності та виключно у справі № 206/4237/20 відступила від своєї чітко визначеної правової позиції у питаннях щодо повернення обвинувального акту за відсутності розписки підозрюваного, адже суддею ОСОБА_5 протягом не одного року повертаються обвинувальні акти прокурору у разі відсутності розписки підозрюваного про отримання обвинувального акту та лише у справі № 206/4237/20 за відсутності розписки підозрюваного, за відсутності будь-яких підтверджень про виклик прокурором підозрюваного для пред`явлення обвинувачення, усвідомлюючи, що обвинувальний акт направлено до суду з порушенням правил територіальної підсудності, суддя ОСОБА_5 не повернула обвинувальний акт прокурору, не розглянула питання підсудності кримінального провадження та навіть не розглянула клопотання про повернення обвинувального акту. Таким чином, такі дії судді ОСОБА_5 , на думку обвинуваченого ОСОБА_3 , свідчать про її упередженість та наявність власних інтересів при розгляді справи № 206/4237/20, в зв`язку із чим, обвинувачений ОСОБА_3 просив задовольнити заяву про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 при розгляді справи № 206/4237/20.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заяву про відвід підтримав та зазначив, що всі його мотиви викладені в письмовій заяві.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви та зазначив, що підготовче судове засідання ще не проведено.

Суддя, заслухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає що заявлений відвід не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the UnitedKingdom),рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).
У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Відповідно до ст. 342 КПК України у призначений для судового розгляду час головуючий відкриває судове засідання і оголошує про розгляд відповідного кримінального провадження. Секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, встановлює їх особи, перевіряє повноваження захисників і представників, з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.
Згідно ч. 1 ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що 18.09.2020 підготовче судове засідання було відкладено на 30.09.2020 у зв`язку з неявкою обвинуваченого, підготовче судове засідання 18.09.2020 не проводилося, оскільки обвинувачений на нього не з`явився, 30.09.2020 обвинувачений ОСОБА_3 в судове засідання вже з`явився, про що свідчить журнал судового засідання, а тому жодних порушень КПК України щодо належного повідомлення обвинуваченого про час та місце судового розгляду, які свідчили б про упередженість судді ОСОБА_5 , суддею не встановлено.
Окрім цього, суддею ОСОБА_5 не було винесено жодного процесуального рішення, передбаченого ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про перебирання на себе функцій прокурора щодо вручення обвинувального акту замість постановлення ухвали про повернення обвинувального акту є передчасними, оскільки клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту та питання щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта ще не було навіть поставлено на розгляд.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що суддя ОСОБА_5 порушила принцип юридичної визначеності та виключно у справі № 206/4237/20 відступила від своєї чітко визначеної правової позиції у питаннях щодо повернення обвинувального акта за відсутності розписки підозрюваного посилаючись на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2019 по справі № 206/4639/19, то слід зазначити, що дану ухвалу було скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019, а тому стверджувати, що в даному випадку суддя ОСОБА_5 порушила принцип правової визначеності не можна, оскільки як було зазначено Дніпровським апеляційним судом в своїй ухвалі: «зазначені судом першої інстанції вказані вище формальні недоліки, на підставі яких суд повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, не є суттєвими, і не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки всі інші питання щодо встановлення особи обвинуваченого, потерпілого, доведеності вини і правової кваліфікації дій обвинуваченого, належності чи допустимості доказів, вирішення цивільного позову з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді справи по суті».
З цього приводу можна зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 не вірно розуміє поняття «принцип юридичної визначеності».
Окрім того, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В зв`язку із вищевикладеним, суддя приходить до висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001100 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України є необґрунтованої, а тому за таких обставин в задоволенні даної заяви необхідно відмовити, оскільки такий відвід є необґрунтованим, який ґрунтується на суб`єктивному трактуванні обвинуваченим ОСОБА_3 положень КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 75, 80, 81, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001100 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1