Провадження №11-кп/801/992/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020р., якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини порання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Клопотання мотивоване тим, що чинним законодавством України не передбачено жодної можливості звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі, що порушує положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), яка в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, а тому суд не може відмовити у розгляді та задоволенні клопотання, яке ґрунтується на Конвенції та практиці Європейського суду, посилаючись на норми, або їх відсутність у внутрішньому законодавстві України.

Суд першої інстанції, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу на засудженого, відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , так як ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року за п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2011 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.03.2017 року засудженому ОСОБА_6 зараховано термін попереднього ув`язнення з 07.07.2009 року по 15.02.2011 року в строк відбутого покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 82 КК України, передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з посиланням на строковий критерій визначення підстав для її застосування, а до засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак засудженим до довічного позбавлення волі законодавством лише передбачено подання клопотання про їх помилування після відбуття ними не менше двадцяти років призначеного покарання, а тому держава повинна внести відповідні зміни до законодавства для перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою звільнити його достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції є нормами прямої дії і мають бути застосовані при розгляді його клопотання, не дивлячись на відсутність в Українському законодавстві механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким покаранням.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить в апеляційній скарзі скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки суд не взяв до уваги рішення Європейського Суду з прав людини щодо невиправданого тривалого тримання засуджених в ізоляції та необхідність створення механізму для заміни чи звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні скарги з мотивів, зазначених в них та просять їх задовільнити, прокурора, який просить судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За матеріалами провадження ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 засуджений за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2011 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

За змістом поданого ОСОБА_6 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на пом`якшення міри покарання.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Після засудження ОСОБА_6 до покарання у виді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.

З огляду на посилання захисту на порушення права ОСОБА_6 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу, що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання, яке вимагає визначення підстав і строку за яких можливе умовно-дострокове звільнення чи заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, на даний час КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.

За наведених підстав, ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника та засудженого не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини порання більш м`яким без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4