УХВАЛА
05.11.2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР,
ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 04.11.2020 року надійшла скарга ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР.
Розглянувши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено наступне.
08.10.2020 року ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Одеської області із заявою про обставини, які вказують на вчинення слідчим СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 367, 382 КК України. Оскільки відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, ОСОБА_2 оскаржив дії прокуратури до суду.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, зокрема на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дій або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 12.01.2017 р. «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що беручи до уваги положення ч.1 ст.214 КПК, згідно з якою внесення відомостей до ЄРДР здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви, а також положення ч.5 ст.115 КПК, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, 10-денний строк для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, в який закінчився перебіг 24-годинного строку для реєстрації відомостей. Наприклад, якщо такий 24-годинний строк завершився о 20:00 7 жовтня, то перебіг строку оскарження починається з 8 жовтня.
Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено слідчим суддею, строк здійснення дій, які за заявою ОСОБА_2 повинен був вчинити прокурор згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, становить 24 години, після спливу яких, у разі невнесення відомостей до ЄРДР, починає обчислюватись строк оскарження (10 днів), і цей строк за приписами ст. 115 КПК України сплинув 19 жовтня 2020 року.
Слідчий суддя враховує, що у скарзі ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, обґрунтоване тим, що постанови або іншого процесуального рішення йому не надано, а тому строк на оскарження ще не розпочався.
Зі скаргою на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР ОСОБА_2 звернувся до суду 03.11.2020 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається зокрема у випадку, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Слідчим суддею не встановлено поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо) пропуску строку на подання скарги ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення зі скаргою на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР, будь-яких обґрунтованих підстав для поновлення такого строку скаржником до суду надано не було, як і не було надано належних та обґрунтованих доказів цього.
Крім того, частиною 4 статті 216 КПК України визначено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, в тому числі, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань» державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування: злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Таким чином, досудове розслідування злочинів, вчинених слідчими органів поліції за приписами чинного законодавства України здійснюється ДБР, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України категорія кримінальної справи належить до юрисдикції слідчих ДБР, то й повноваження цих слідчих поширюється на місце вчинення злочину, яке територіально знаходиться у Приморському районі м. Одеси.
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме - законності, що регламентована ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.
Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).
Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 05.04.2013 № 223-538/0/4-13, згідно якого судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.
З 20 листопада 2019 р. прокуратура припинила функцію досудового розслідування, однак продовжила здійснювати процесуальне керівництво, тобто організацію і координацію досудового слідства. При цьому приписами п. 1 «Перехідних положеннь» КПК України визначено, що до створення Державного бюро розслідувань повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі прокуратури, а після початку його роботи мають завершити розслідування у визначений строк або вирішити питання про доручення його здійснення іншим органам досудового розслідування.
Тобто, оскільки прокуратура не є органом досудового розслідування, то визначення підсудності за її місцезнаходженням, не відповідає приписам КПК України про підсудність скарг, що подаються в порядку ст. 303 КПК України.
Враховуючи викладене, скаргу про зобов`язання уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим органу поліції скаржник мав подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, який має право розслідувати злочини, вчинені працівниками правоохоронних органів.
Враховуючи викладене, зазначена скарга підлягає поверненню.
Слідчий суддя роз`яснює ОСОБА_2 , що відповідно до положень ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє його права на повторне звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись статтями 303, 304, 309 КПК України,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР, повернути скаржнику.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.
Слідчий суддя ОСОБА_1