УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора відділу Офісу Генеральної прокуратури прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 320 201 001 100 000 16 від 30.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст. 212 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в :
Прокурор відділу Офісу Генеральної прокуратури прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 320 201 001 100 000 16 від 30.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст. 212 КК України про накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку 09.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 .

Обгрунтовуючи доводи клопотання прокурором зазначено, що у провадженні СУ ФР ОВПП ДФС проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 201 001 100 000 16 від 30.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Благодійної організації Всеукраїнський благодійний фонд «Майбутнє разом», Всеукраїнського благодійного фонду «Ханнун», Благодійної організації «Благодійний фонд «Серце Волині», Релігійної організації «Братство при соборі (центрі) церков України християн віри євангельської «Відкрита Біблія», Волинського обласного благодійного фонду «Плече», Релігійної організації «Духовне управління християнських церков «Царство боже» в Україні» діючи умисно, у період 2018-2019 років, шляхом здійснення імпортних операцій використовуючи свої особисті зв`язки в Міністерстві соціальної політики України, оформлювали та подавали пакети документів з неправдивими відомостями щодо фактичного розподілу ввезених ТМЦ, а також їх кількісних та якісних характеристик, про визнання ввезених речей гуманітарною допомогою. В подальшому отримавши погодження про визнання ввезених речей гуманітарною, незаконно розмитнювали вказані вантажі за нульовою ставкою, без сплати відповідних митних та податкових платежів.

09.07.2020 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на праві спільній частковій власності належить ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_8 .

За результатом вказаного обшуку було виявлено та вилучено речі, документи та предмети, які належать ОСОБА_5 , а також особам, що можуть бути причетні до вчинення вказаного злочину, та мають значення для досудового розслідування і є речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме: картки «Приватбанк» за № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 - 2 шт., флеш-носій синього кольору б/н - 1 шт., флеш-носій SD НС синього кольору 16 Gb - 1шт., флеш-носій чорного кольору № D33B29 - 1 шт., флеш-носій білого кольору Transcend 32 Gb - 1 шт., мобільний пристрій чорного кольору Fly, модель IQ4416, S/N: НОМЕР_4 - 1 шт., мобільний пристрій чорного кольору Lenovo, модель А2010-а, S/N: НОМЕР_5 - 1 шт., мобільний пристрій чорного кольору Lenovo, модель А2010-а, S/N: НОМЕР_5 - 1 шт., планшет білого кольору ASUS fonepad 7, модель К012 - 1 шт., ноутбук чорного кольору HP модель: 15-b086sr, S/N:5cD24547LP із зарядним пристроєм - 1 шт., ноутбук чорного кольору Lenovo модель: 20138, S/N:CB22249722 із зарядним пристроєм - 1 шт., жорсткий диск H6ST - 500 Gb, S/N:WXK1 A57PSGVR - 1 шт., лист з чорновими записами і паролями на 1 арк.

10.07.2020 вказані речі, предмети та документи, які були виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , оглянуто та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На думку прокурора, оскільки вилученні речі, предмети та документи, визнанні речовим доказом у даному кримінальному провадженні та є висока вірогідність їх приховування, відчуження чи знищення, з метою забезпечення збереження речового доказу, поросив накласти арешт на речі, предмети та документи, які були виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представники володільця майна ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його не обґрунтованим та відсутніми підстави визначенні ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку. Вилучені під час обшуку речі та предмети набуті в законний спосіб, не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, не входять до переліку, щодо якого ухвалою слідчого судді прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення тобто є тимчасово вилученим майном, яке підлягає поверненню власнику за відсутності правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. При цьому зазначила, що згідно ухвали слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення речей та документів не у ОСОБА_9 а у ОСОБА_5 . Також, вказала, що діяльність ФОП ОСОБА_9 здійснює легітимно, при цьому органом досудового розслідування фактично блокується правомірна діяльність ФОП.

Заслухавши прокурора, представника володільця майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, СУ ФР ОВПП ДФС проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 201 001 100 000 16 від 30.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст. 212 КК України.

09.07.2020 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_9 , за результатами якого виявлено та вилучено речі, документи та предмети, які належать останній та які є тимчасово вилученим майном, оскільки ухвалою не було надано дозволу на їх вилучення.

Обгрунтовуючи підстави для накладення арешту прокурор вказує, що вилученні речі, документи, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту наречі та документи, що були вилученні в ході проведення обшукуза адресою: АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_9 ,.

Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозвіл на вилучення було надано щодо фінансово-господарських документів про взаємовідносини з певними підприємствами, а вилучені речі та предмети не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі суду.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже встановлено, що вилученні під час обшуку документи, речі та предмети набули статусу тимчасово вилученого майна.

Однією з правових підстав для накладення арешту прокурором вказується збереження речового доказу, оскільки вилучене майно постановою слідчого визнанні речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Проте, в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ОСОБА_9 , предмети, речі та документи набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.
Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що досудовим розслідуванням на даній стадії не надано доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення.
Також заслуговують на увагу доводи представника власника майна про те, що дозвіл на обшук згідно ухвали слідчого судді було надано у ОСОБА_5 при цьому фактичний обшук було проведено у ОСОБА_9 .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту нана майно, що було вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні, яке фактично використовує ОСОБА_9 .

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генеральної прокуратури прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку 09.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлений 28.07.2020.

Слідчий суддя: