Справа № 204/4149/20
Провадження № 1-кп/204/633/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участю захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участю представника потерпілого: ОСОБА_10 ,

за участю обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000318 за обвинуваченням ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

01 липня 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з Прокуратури Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000318 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_12 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_13 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_14 , ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_15 ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2020 року ОСОБА_13 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави у розмірі 17000000 грн. Ухвалою суду від 17.06.2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу до 15 серпня 2020 року. Вважає, що вищевказаною ухвалою встановлена застава у розмірі 17000000 грн., що є завідомо неправомірним для особи, ухвала мотивована наявністю обґрунтованої підозри. Продовжуючи строк, суд знову мотивував таке рішення наявністю нібито обґрунтованої підозри. Вказане абстрактне формулювання використано судом для продовження строку тримання особи під вартою з порушенням презумпції звільнення особи з-під варти та порушенням практики ЄСПЛ. Крім того, ризики, передбачені у ст.177 КПК України у вказаній справі відсутні. Оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено, всі речі, документи, інші докази, які мають значення для кримінального провадження вже зібрані слідством, свідки та інші особи допитані, експертизи проведені, тобто будь-які дії з боку обвинуваченої, що можуть змінити результати досудового розслідування є неможливими. Також, відсутні докази наявності наміру у обвинуваченої будь-яким чином перешкоджати судовому провадженню у вказаній справі. Відсутні докази, що обвинувачена може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. Вище зазначене вказує на недоцільність застосування до обвинуваченої найсуворішого запобіжного заходу-тримання під варто. Посилаючись на рішення ЄСПЛ, Конвенцію про захист прав та основоположних свобод, просив змінити обвинуваченій запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

В підготовчому судовому засіданні захисник підтримав клопотання, просив задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_13 підтримала клопотання захисника і просила задовольнити, змінивши їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченої ОСОБА_13 , зазначивши, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, що остання може переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачені та їх захисники підтримали клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт.

Представник потерпілого просив розглянути клопотання на розсуд суду.

Вислухавши захисника, ознайомившись із клопотанням, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу рішень Європейського суду з прав людини, КПК України та встановлених в судовому засіданні обставин, оцінюючи наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_13 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено обставини, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року обвинуваченій ОСОБА_13 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави у розмірі 17000000 грн. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу до 15 серпня 2020 року.

Колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Лише ж «тяжкість злочину» можливо враховувати виправданим та необхідним тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою.
Будь-яких фактів, здатних довести, що звільнення обвинуваченого з-під варти справді спричинить порушення громадського порядку, прокурором надано не було.
Таким чином, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є "формою очікування" обвинувального вироку та перетворюється на фактичне відбування покарання обвинуваченим
Зі сплином часу обгрунтована підозра сама по собі не виправдовує позбавлення волі, та судові органи повинні надати інші підстави для подальшого тримання під вартою. (справи Харченко проти України, Ігнатов проти України, Летельє проти Франції)
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 року).
Ризик переховування обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі можливої міри покарання. Оцінка такого ризику має проводитися із посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик переховування від слідства та суду може оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бикчевич проти Молдови, Панченко проти Росії).
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Суд зазначає, що прокурором не доведено факту наявності небезпеки, що обвинувачена ОСОБА_13 переховуватиметься від суду. Крім того, під час судового засідання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, із зазначених підстав, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_7 та змінити обвинуваченій ОСОБА_13 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду саме такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку колегії суддів, застосування запобіжного заходу до обвинуваченої у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Крім того, в разі визнання обвинуваченої ОСОБА_13 винною та призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.181, 202, 315, 369-372 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 04 вересня 2020 року включно з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та покладенням на неї обов`язків строком до 04 вересня 2020 року включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 ;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) утриматися від спілкування зі свідками.
Згідно п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинувачену ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу їй заборонено залишати житло цілодобово.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_13 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік ОСОБА_13 , щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_13 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУВП № 4 у Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3