КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2617/2020 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 314 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської область ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000019 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Требухів Броварського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Зокрема, суд уважав, що: обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки вказано, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 366, ст. 340 КК України, а далі міститься твердження, що ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 366, ст. 340 КК України, а не обвинувачується в таких діях; правова кваліфікація дій обвинуваченого визнана за ст. 340 та ст. 366 КК України, проте зазначені статті КК України змінювались та викладались в нових редакціях, отже посилання в обвинувальному акті на норму Закону без визначення редакції, з урахуванням положень ст. 5 КК України, є некоректним та не відповідає вимогам ст. 291 КПК України; обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ст. 340 КК України сформульовано як незаконне перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчинених службовою особою, проте прокурором та слідчим чітко не визначено, які ж незаконні дії вчиняв ОСОБА_7 , а саме перешкоджав організації чи проведенню, та чого саме зборів, мітингів, вуличних походів чи демонстрації і така неконкретність обвинувачення свідчить про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують; при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 340 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України прокурором і слідчим взагалі не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України; в обвинувальному акті не зазначений час видачі завідомо підробленого документа (рапорту), тобто день та час його передачі до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київської області та не дана правова оцінка судовим рішенням, якими відповідних осіб притягнуто до адміністративної відповідальності, хоча такі обставини мають істотне значення для правильного встановлення події кримінального правопорушення; встановивши, що акція протесту проводилася 29.12.2013, орган досудового слідства одночасно вказує, що незаконне перешкоджання його організації і проведенню обвинуваченим чинилося шляхом службового підроблення 30.12.2013 року, тобто після того, як така акція вже відбулася; не вказано в обвинувальному акті дані про сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо проведення акції протесту відповідно до вимог чинного законодавства України та з огляду на офіційну інтерпретацію положення ч. 1 ст. 39 Конституції України дану Конституційним Судом України, а також не зазначено, чи брали участь в акції протесту ті водії транспортних засобів, щодо яких складено підроблені рапорти; не вказано в обвинувальному акті ознаки офіційного документу, який став предметом підробки, що повинен надавати, звільняти або встановлювати для певних осіб ті чи інші права та обов`язки згідно вимог чинного законодавства України; обвинувальний акт в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить анкетних відомостей кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), при цьому в ньому зазначено, що потерпілими є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та одночасно вказано, що шкода даним кримінальним правопорушення нікому не завдана; реєстр матеріалів досудового розслідування свідчить про те, що остання процесуальна дія була вчинена 23.20.2014 (неіснуючий місяць) та протягом більше п`яти років будь-яких дій процесуальних дій на досудовому розслідуванні не здійснювалося, що може свідчити і про порушення прав потерпілих, до того ж під час досудового розслідування було прийнято низку процесуальних рішень щодо закриття кримінального провадження та скасування таких рішень, але реквізити указаних рішень є неповними.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За доводами прокурора обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить, серед іншого, деталізований опис фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України. До нього долучені необхідні додатки, у тому числі реєстр матеріалів досудового розслідування, який відповідає вимогам ст. 109 КПК України, а висновки в ухвалі, які стосуються змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, суті обвинувачення та правової кваліфікації діяння виходять за межі наданих суду повноважень під час підготовчого судового засідання, оскільки є предметом судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Зокрема, п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України зобов`язує викласти в обвинувальному акті анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то обвинувальний акт в цій частині не повинен містити положення, які суперечать одне одному, тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і формулювання обвинувачення повинні узгоджуватися між собою та з положеннями тієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на які наведені в обвинувальному акті, бо в протилежному випадку не буде дотримана одна з основних засад кримінального провадження - забезпечення права на захист.

Проте, зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , який надійшов на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області, вбачаються явні суперечності між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими або формулюванням обвинувачення і змістом правової кваліфікації кримінального правопорушення, що може зашкодити праву обвинуваченого на захист.

На переконання колегії суддів, прокурор в обвинувальному акті не розмежував окремо фактичні обставини кримінальних правопорушень і формулювання обвинувачення, а правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, в такий спосіб як вона викладена в обвинувальному акті (незаконне перешкоджання організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчинене службовою особою), не узгоджується зі змістом сформульованого обвинувачення.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт не узгоджується з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Щодо висновку суду про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, то цей висновок ґрунтується на даних обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зокрема, з реєстру слідує, що потерпілими у кримінальному провадженні є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Згадуються вказані особи і в обвинувальному акті, де також указано, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, але завдано (незрозуміло кому) моральну шкоду. Разом із цим, в обвинувальному акті відсутні анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до того, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є непереконливими.

Що стосується висновків суду в ухвалі про відсутність в обвинувальному акті: часу видачі завідомо підробленого документа (рапорту), тобто відомостей про день та час його передачі до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київської області; правової оцінки судовим рішенням, якими відповідних осіб притягнуто до адміністративної відповідальності; даних про сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо проведення акції протесту відповідно до вимог чинного законодавства України; відомостей про те, чи брали участь в акції протесту ті водії транспортних засобів, щодо яких складено підроблені рапорти; ознак офіційного документу, який став предметом підробки, що повинен надавати, звільняти або встановлювати для певних осіб ті чи інші права та обов`язки згідно вимог чинного законодавства України, то в цій частині колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що фактичні обставини кримінальних правопорушень (або формулювання обвинувачення) викладені в обвинувальному акті таким чином, як їх вважав встановленими прокурор. У даному випадку суд фактично запропонував прокурору встановити додаткові обставини, перевірити і надати оцінку певним фактам у кримінальному провадженні, де вже завершено досудове розслідування, що істотно суперечить вимогам кримінального процесуального закону. А тому вказані висновки суду підлягають виключенню із судового рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що вказані судом недоліки, які стосуються змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта. Однак, приймаючи до уваги, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, то вказівки суду в цій частині є прийнятними, оскільки прокурор зможе усунути певні недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування під час усунення недоліків обвинувального акта.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 17 червня 2020 року - зміні шляхом виключення посилання суду на недоліки обвинувального акта, які в даному випадку не можуть бути визнані колегією суддів такими, що свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України і є законною підставою повернення цього процесуального документа, яким ОСОБА_7 висунуте обвинувачення, прокурору.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської область ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на підстави повернення прокурору обвинувального акта, а саме відсутність: часу видачі завідомо підробленого документа (рапорту), тобто відомостей про день та час його передачі до відділу з адміністративної практики УДАІ ГУ МВС України в Київської області; правової оцінки судовим рішенням, якими відповідних осіб притягнуто до адміністративної відповідальності; даних про сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо проведення акції протесту відповідно до вимог чинного законодавства України; відомостей про те, чи брали участь в акції протесту ті водії транспортних засобів, щодо яких складено підроблені рапорти; ознак офіційного документу, який став предметом підробки.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11