Провадження №1-кс/127/9920/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого ВВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання по кримінальному провадженню №0004246 від 05.09.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого ВВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 15.07.2020 звернувся до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про визнання квартири речовим доказом у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017 та накладення арешту на майно. Однак, слідча ОСОБА_4 постановою від 18.07.2020 відмовила у задоволені клопотання ОСОБА_3 . Скаржник вважає, що постанова слідчого прийнята з істотним порушенням процесуального законодавства, є необґрунтованою, винесено упереджено та має на меті приховати скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 18.07.2020 про відмову у задоволенні клопотання та зобов`язати слідчого задовольнити клопотання.
ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.
Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що постанова про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_3 про визнання квартири речовим доказом у кримінальному провадженні та арешт майна є обґрунтованою та відповідає вимогам КПК України.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги встановив наступне.
Встановлено, що 15.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про визнання квартири речовим доказом у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017 та накладення арешту на майно.
Слідча ОСОБА_4 розглянувши клопотання ОСОБА_3 від 15.07.2020 винесла постанову від 18.07.2020 про відмову у задоволені клопотання.
Слідчий суддя звертає увагу, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Разом з цим, ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови слідчої ОСОБА_4 від 18.07.2020 було встановлено, що слідчим вирішувалось питання щодо можливості накладення арешту на майно, та останнім встановлено, що майно, яке просить арештувати ОСОБА_3 перебуває у власності добросовісного набувача, а тому арешту не підлягає, оскільки не являється речовим доказом. Проте, оцінюючи наявність підстав для арешту майна слідча ОСОБА_4 перебрала на себе повноваження слідчого судді, які визначені положеннями КПК України, що є недопустимим.
Таким чином, висновки слідчого, зазначені в постанові, про неможливість накладення арешту на майно є лише її припущенням, допоки це не буде встановлено ухвалою слідчого судді за результатами розгляду клопотання про арешт майна.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на прохальну частину скарги, в якій ОСОБА_3 просить зобов`язати слідчого винести конкретне рішення, проте в даному випадку це суперечитиме практиці ЄСПЛ.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, оскільки оскаржувана постанова слідчого ґрунтується на висновках, які здійснені з перевищенням свої повноважень.
Керуючись ст.ст. 303, 305, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постановустаршого слідчого ВВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання по кримінальному провадженню № 0004246 від 05.09.2017 року - скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя