Справа № 404/936/20
Номер провадження 1-кп/404/73/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0006769 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого інженером-будівельником 1 категорії земельного відділу ПрАТ «Кіровоградобленерго», проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 01.09.2019 року близько 10 год. 35 хв. біля житлового будинку АДРЕСА_2 під час конфлікту умисно спричинив ОСОБА_6 шляхом нанесення ударів руками згідно з висновком судового медичного експерта №449 від 19.09.2019 року тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом на надбрівну дугу, яка відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я, та синця навколо правого ока, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження захисник разом із обвинуваченим заявили клопотання, у якому просили суд на підставі ст.47 КК України звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, долучивши до матеріалів справи клопотання зборів колективу відокремленого підрозділу громадська спілка «Рада учасників бойових дій, інвалідів війни, членів сімей загиблих та волонтерів».

Обвинувачений ОСОБА_3 по суті заявленого клопотання пояснив та під час судового розгляду кримінального провадження надав показання, згідно з якими щиро кається у вчиненому та просить вибачення у потерпілого, відшкодував завдані правопорушенням матеріальні збитки в розмірі 366 грн. 50 коп., розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, які роз`яснені йому судом, не оспорює обставини, викладені у висунутому йому обвинуваченні, безумовно визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення та наполягає на задоволенні клопотання.

Представник потерпілого та потерпілий вважають, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відсутнє щире каяття обвинуваченого, останній не намагався компенсувати потерпілому перенесені страждання, не намагався відшкодувати моральну шкоду та шляхом звільнення від кримінальної відповідальності намагається уникнути покарання, а надані докази не містять достатніх даних щодо належного проведення зборів колективу, який звернувся із клопотанням про передачу на поруки.

Прокурор також заперечувала проти задоволення клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Дослідивши надані під час розгляду клопотання на його обґрунтування докази, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Як вбачається із положень вказаної статті звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України з передачею її на поруки трудовому колективу є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу може ініціювати сам обвинувачений. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу. Згідно з п.6 даної постанови звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України має умовний характер, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.

Аналізуючи передбачені ст.47 КК України умови та підстави звільнення від кримінальної відповідальності, а також досліджені докази, судом встановлено, що обов`язковими умовами такого звільнення, серед іншого, є наявність клопотання відповідного колективу підприємства.

З наданого суду протоколу зборів колективу відокремленого підрозділу громадська спілка «Рада учасників бойових дій, інвалідів війни, членів сімей загиблих та волонтерів» (далі за текстом також підрозділу спілки) від 27.02.2020 року (т.3 а.п.21-22) вбачається, що на зборах присутні 37 членів колективу підрозділу спілки. Будь-яке документальне підтвердження загальної кількості членів цього підрозділу у справі відсутнє, тобто чи є це більшістю колективу не відомо. При цьому, із врахуванням показань у судовому засіданні голови зборів ОСОБА_8 встановлено, що фактичні збори, тобто зібрання осіб в одному місці в певний час, у вказаному складі не проводилися, більше 20 осіб були опитані ним телефоном з приводу можливості взяття на поруки ОСОБА_3 . Тобто збори не могли відбуватися в той спосіб, який вказаний у протоколі зборів. Хто саме був присутній на зборах - не відомо. При цьому до суду під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності надано два різних за змістом протоколи зборів із різною реєстрацією їх порядкових номерів №7 та №3 (т.3 а.п.21-22, 51). Усі вказані обставини безумовно вказують про неналежне проведення зборів та невідповідність протоколів зборів фактичним обставинам, оскільки не могло бути обговорення питань та прийняття рішень в спосіб, вказаний в протоколах зборів, які відрізняються за своїм змістом. При цьому згідно з протоколом зборів рішення стосовно ОСОБА_3 ухвалювалося 27.02.2020 року, а клопотання подано до суду 23.11.2020 року, більш ніж через пів року.

Наведене ставить під сумнів належне вивчення колективом особи обвинуваченого, вчинку, у зв`язку із яким він просить взяти його на поруки, можливості його виправлення в даному колективі, а також справжність, достовірність звернення до суду із клопотанням, в спосіб, зазначений у протоколі, та бажання взяти обвинуваченого на поруки, яке було згідно з протоколом прийняте 27.02.2020 року, а фактично подане в суд 23.11.2020 року.

З викладених вище обставин суд вважає, що у разі звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки не буде досягнуто мети такого звільнення, передбаченої у ст.47 КК України, а тому у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника слід відмовити з указаних підстав.

Крім всього статтею 47 КК України визначено ще одну обов`язкову умову звільнення від кримінальної відповідальності щире каяття обвинуваченого.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання (постанова Верховного Суду від 10.02.2020 року в справі № 643/13256/17).

Згідно з ч.2 ст.288 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо звільнення винної особи від кримінальної відповідальності, отже суд повинен виходити не тільки з наявності підстав, передбачених нормами, які забезпечують умови звільнення, але й кінцевого підсумку, який повинен слугувати виправленню особи.

Зважаючи на вищевикладене, суд враховує, що протягом більше року з моменту події обвинуваченим відшкодовано потерпілому завдані правопорушенням матеріальні збитки в розмірі 366 грн. 50 коп., вимоги потерпілого у цивільному позові про відшкодування моральної шкоди обвинувачений визнав частково, але заходів щодо її відшкодування не вживав.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 50000 грн., категорично заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, разом із представником стверджував про те, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності за вчинене, а не спокутувати вину перед колективом та виправити свою поведінку.

На переконання суду оцінка щирості каяття має враховувати встановлені достовірні факти поведінки особи, що вчинила злочин, і в першу чергу, її ставлення до наслідків скоєного злочину, намагання та можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до правового висновку у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (провадження №166/1065/18) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах справи стосовно ОСОБА_3 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із відшкодуванням потерпілому 366 грн. 50 коп. матеріальної шкоди у разі розкаяння, визнання своєї провини та визнання факту заподіяння моральної шкоди правопорушенням намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсувати йому перенесені страждання, чи полегшити душевний біль.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №161/13242/16-к з огляду на дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

На переконання суду раніше наведені та встановлені у судовому засіданні обставини, які можуть вказувати про щире каяття обвинуваченого (відшкодування майнової шкоди в розмірі 366 грн. 50 коп. та не відшкодування моральної шкоди, у разі її часткового визнання; фактичне вибачення перед потерпілим лише у судових засіданнях, висловлення жалю з приводу вчиненого фактично після заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності), які у більшій мірі виникли після тривалого проміжку часу після події, яка вказана в обвинуваченні, насамперед вказують на те, що вчинення відповідних дій пов`язано із заявленням клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та не можуть із врахуванням раніше викладених ознак щирого каяття, сформованих сталою судовою практику, свідчити про його дійсну наявність. Так само такі обставини не можуть безумовно та безспірно вказувати перед судом на те, що відповідні дії вчинені обвинуваченим з метою виправлення наслідків вчиненого, спокутувати вину перед колективом підрозділу громадської спілки, а не уникнення від відповідальності у разі доведення винуватості.

Відтак, підстави для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки згідно зі ст.47 КК України відсутні, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ч.4 ст.286, ст.ст.350, 369-372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.47 КК України та передачу обвинуваченого ОСОБА_3 на поруки колективу відокремленого підрозділу громадська спілка «Рада учасників бойових дій, інвалідів війни, членів сімей загиблих та волонтерів» - відмовити.
Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1