Справа № 749/2/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/558/20
Категорія - ч.2 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, не працюючого, раніше судимого :

- вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 31.05.1995 року за ч.2 ст.206, ч.2 ст.17, ч.1 ст.215-3, ч.1 ст.140, ст.42 КК України ( в редакції 1961 року ) до трьох років позбавлення волі;

- вироком Менського районного суду Чернігівської області від 17.11.1997 року за ч.3 ст.101, ч.3 ст.140, ст.42 КК України ( в редакції 1961 року ) до восьми років позбавлення волі;

- вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 08.04.2004 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70,71 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 12.08.2004 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до п`яти років позбавлення волі;

-вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 26.05.2008 року за ч.4 ст.296, ч.1 ст.187, ст.70,71 КК України до трьох років дев`яти місяців позбавлення волі;

- вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.08.2012 року за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 28.11.2012 року за ч.2 ст.185, ст.70,71 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 17.11.2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70,71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі, звільненого 27.09.2019 року по відбуттю строку покарання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту його затримання 04 грудня 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його затримання в порядку ст.208 КПК України з 12 листопада 2019 року по 13 листопада 2019 року (включно) з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 3140,20 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , маючи не зняті та не погашені судимості за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив повторний тяжкий умисний корисливий злочин.

Так, у період часу з 22 години 00 хвилин до 22 години 40 хвилин, 11 листопада 2019 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, біля будинку № 84 по вул. Юрія Костюченка в м. Сновськ, Чернігівської області, реалізуючи план по незаконному заволодінню транспортним засобом, відкрив незамкнені передні водійські двері, проникнув до легкового автомобіля ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, належного ОСОБА_9 та витягнув ключі з замку запалення, після чого залишив автомобіль.

Далі, реалізуючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, близько 03 години 30 хвилин, 12 листопада 2019 року, ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом, повернувся до зазначеного автомобіля, відкрив незамкнені передні водійські двері, вставив ключ, якого раніше викрав з даного транспортного засобу, у замок запалення та завів його, чим в такий спосіб повторно незаконно заволодів легковим автомобілем ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, належним ОСОБА_9 , вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 115 від 06.12.2019 року, становить 44524, 26 грн., після чого залишив місце скоєння злочину на даному транспортному засобі.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у вироку.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що слідчий експеримент у справі підтверджує, що стосовно його доньки здійснювався психологічний тиск з метою особистої користі. Вважає, що його штучно звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, тим самим приховали дійсного правопорушника. Неповнота досудового слідства, на думку апелянта, полягає в залишенні поза увагою показань його доньки ОСОБА_10 стосовно того, що її у нетверезому стані поклали на заднє сидіння автомобіля і вона не бачила що це за автомобіль і куди її везуть і хто. Вважає, що показами його доньки у суді спростовуються усі надумані слідством звинувачення. Вважає, що докази у кримінальному провадженні вказували, що правопорушником є ОСОБА_11 . Вказує, що він надав у суді неправдиві покази. Також вважає неправдивими показання працівників поліції. Вказує, що не знайомий з працівником поліції ОСОБА_12 . Вказує, що під час затримання його били.

Більшість доводів апеляційної скарги стосується працівника поліції ОСОБА_13 та прокурора ОСОБА_14 . Вказує, що правопорушення скоїли стосовно нього, що його побили у відділку поліції міста Сновськ 12.11.2019 року. Вказує, що того дня коли було скоєно правопорушення, в якому його обвинувачують, він був вдома, що підтверджують свідки. Висновок органу пробації вважає неправдивим. Вважає, що необхідно з`ясувати показання потерпілого та свідків. Також посилається на незадовільний стан свого здоров`я, просить взяти ці обставини до уваги.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги захисника з підстав її необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, не визнав. Вказував, що 11.11.2019 року він весь день перебував у квартирі своєї покійної матері за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з донькою та ОСОБА_15 , якого покликала донька. Цього дня до нього додому заходили ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . ОСОБА_17 приніс з собою алкогольні напої та їжу і вони всі разом випивали. Коли він сп`янів, то приліг на диван і заснув біля 23-24 години вечора. У квартирі на той момент продовжували залишатись його донька, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Вночі 12.11.2019 року, близько 1 години 39 хвилин, його розбудив ОСОБА_17 і на велосипеді поїхав додому. Десь о 4 годині ранку його почала будити донька ОСОБА_10 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння і сказала йому збиратись, так як вони мали їхати в м. Корюківка. Відійшовши від хвіртки десь на 1,5 метра, він побачив легковий автомобіль до якого на заднє сидіння сідала його донька ОСОБА_10 . Автомобіль з донькою поїхав і він вирішив, що донька поїхала в м.Корюківка, оскільки заздалегідь обговорювала це питання з ОСОБА_15 . Він також вирішив їхати в м.Корюківку, вийшов на вулицю і близько 5 години ранку спіймав попутний автомобіль і доїхав до м.Корюківка. Йдучи у м. Корюківка по вул. І. Франка, біля перехрестя з вулицею Молодіжна він зустрів свою доньку ОСОБА_10 . Потім вони пішли додому до ОСОБА_19 , де втрьох вживали алкогольні напої. Потім вони втрьох пішли за цигарками і при цьому проходили поряд з кладовищем, де було виявлено викрадений автомобіль. Після цього вони з ОСОБА_10 пішли до її матері. Там вони ще трохи випили і він ліг відпочивати. Десь о 12-13 годині приїхала поліція, посадили в службовий автомобіль і привезли до відділку поліції в м. Корюківка. Звідти його повезли до м. Сновськ. У відділку поліції м. Сновськ в присутності захисника від дав покази та у нього відібрали відбитки пальців рук, а вже наступного дня його звільнили. Щодо автомобіля потерпілого, то він його раніше не бачив, за кермо цього автомобіля він не сідав, незаконно ним не заволодівав, працівники поліції його не переслідували. З приводу виявлених на автомобілі відбитків слідів пальців його рук, то припускає, що він міг їх залишити, коли забирав з заднього сидіння автомобіля свою доньку, якщо це був той самий викрадений у потерпілого автомобіль.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він не має ніякого відношення до викраденого автомобіля.

Попри невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні інкримінованого діяння підтверджується сукупністю доказів, досліджених у суді першої та апеляційної інстанцій.

Так, допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що на своєму автомобілі марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, десь о 21-22 годині вечора, він приїхав з магазину додому. Забравши з автомобіля пакети і сумки, він пішов до будинку. Десь через 20 хвилин він повернувся, сів у автомобіль, але ключів у замку запалення, які він там залишив, коли виходив з автомобіля, він не виявив. Було вже темно і він вирішив, що загубив ключі по дорозі від автомобіля до будинку. Відкривши капот автомобіля, він зняв клему з акумулятора, закрив капот і вирішив, що загублені ключі буде шукати зранку. О 4 годині ранку він почув як хтось завів його автомобіль, а коли вибіг з будинку, то побачив лише задні ліхтарі його автомобіля, який рухався у бік с.Займище. Він відразу зателефонував до поліції. Працівники поліції, які приїхали, оглянули територію, де стояв автомобіль, на предмет виявлення слідів і вирішили поїхати за викраденим автомобілем у тому ж напрямку. Через кілька хвилин працівникам поліції зателефонували і сказали, що його автомобіль переслідують у м.Корюківка. Десь о 5 годині 30 хвилин в. м.Корюківка він побачив свій автомобіль біля цвинтаря.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , наданим ОСОБА_9 , підтверджується, що автомобіль марки ВАЗ 21070, 2006 року випуску, колір червоний, тип транспортного засобу легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_20 , адреса: Чернігівська область, Щорський район, с. Лосєва Слобода.

Згідно з протоколом від 12.11.2019 року проведено огляд місця події, а саме господарства за адресою:Чернігівська область, м.Сновськ, вул.Ю.Костюченка, 84, з ілюстрованою фототаблицею до нього. У ході проведення огляду господарства встановлено, що будинок з господарськими приміщеннями огороджений парканом з металопрофілю зеленого кольору. Зі сторони вулиці Ю.Костюченка мається хвіртка та ворота. Учасник огляду потерпілий ОСОБА_9 вказав, що біля даних воріт стояв його автомобіль марки ВАЗ 21070, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На момент огляду автомобіль відсутній, на його місці маються сліди протектора шин з чітким візерунком, які вказують на виїзд автомобіля від воріт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який працює на посаді поліцейського СРПП № 4 Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, показав, що 12.11.2019 року він перебував на добовому чергуванні разом з напарником ОСОБА_21 . Після 4 години ранку з чергової частини надійшло орієнтування щодо незаконного заволодіння у м.Сновськ автомобілем ВАЗ 21070. Після отримання орієнтування їх направили на виїзд з м.Корюківка в напрямку м.Сновськ та вони мали зупиняти всі автомобілі такої марки, які рухались зі сторони м.Сновськ. Приїхавши на місце, вони зупинились і десь через 15 хвилин побачили, що зі сторони м.Сновськ в напрямку м.Корюківка по дорозі рухається автомобіль марки ВАЗ 21070, червоного чи вишневого кольору. Автомобіль рухався на невеликій швидкості і його напарник ОСОБА_21 жезлом подав знак автомобілю про зупинку, але водій автомобіля не зупинився і продовжив рух. Вони сіли до службового автомобіля і стали переслідувати автомобіль ВАЗ 21070. Десь через 300 метрів вони наздогнали автомобіль, оскільки він був за кермом, то його напарник ОСОБА_21 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, відкрив вікно автомобіля і порівнявшись з цим автомобілем став показувати жезлом водію про необхідність зупинки. Було близько 5 години ранку, а тому ОСОБА_21 світив ліхтарем на водія, він виглянув із-за напарника і обличчя водія йому здалось знайомим. Вимоги про зупинку водій проігнорував, а тому вони обігнали автомобіль, зупинившись попереду знову намагались зупинити автомобіль, але водій не зупинився. Тоді вони продовжили переслідування, водій ВАЗ 21070 на вул.Зарічній прискорив рух, виїхав на вул.Франка і повернув на вул.Молодіжна. Вони поїхали йому на переріз і побачили, що автомобіль поїхав у бік лісосмуги. Коли вони наздогнали автомобіль, то побачили, що машина стоїть на ґрунтовій дорозі біля кладовища з відкритими водійськими дверцятами і увімкненим світлом фар. Коли він підбіг до автомобіля і заглянув всередину, то там нікого не було. Наполягає на тому, що коли вони порівнялись з переслідуваним автомобілем і його напарник ОСОБА_21 посвітив ліхтарем на водія, то він побачив знайоме обличчя і впізнав у водії ОСОБА_6 . Останнього він добре знав, так як раніше неодноразово виїздив на сімейні скандали, які ОСОБА_6 вчиняв, коли жив у м.Корюківка.

Такі показання свідка ОСОБА_22 повністю узгоджуються з показаннями наданими свідком ОСОБА_21 , який працює на посаді інспектора СРПП № 2 Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, з приводу обставин переслідування 12.11.2019 року автомобіля ВАЗ 21070, а так само і стосовно того, що обидва свідки впізнали особу, що знаходилася за кермом ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_21 також вказував, що добре знає ОСОБА_6 , так як обвинувачений жив у с.Рементарівка, Корюківського району по вул.Тупіка разом зі своєю співмешканкою, а він в той період працював дільничним і це була територія, яку він обслуговував.

Наведене також підтверджується і протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2019 та 14.11.2019 року, згідно яких свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 на пред`явлених фотознімках впізнали чоловіка, як водія автомобіля ВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 , вишневого кольору, який переслідувався в м. Корюківка і ним виявився ОСОБА_6 .

За участі вказаних свідків 19.12.2019 року проводилися слідчі експерименти, з яких вбачається, що ОСОБА_22 та ОСОБА_21 розповіли, як вони разом 12.11.2019 року, близько 5 години ранку, намагались зупинити автомобіль марки ВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 . Показали маршрут переслідування автомобіля і вказали, що під час переслідування, коли ОСОБА_21 світив ліхтарем на водія цього автомобіля, то вони впізнали у водії ОСОБА_6 .. ОСОБА_21 однозначно вказав, що за кермом автомобіля ВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 , який за орієнтуванням знаходився у розшуку, перебував ОСОБА_6 .

Згідно з протоколом від 12.11.2019 року проведення огляду місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої в кінці вулиці Молодіжної на відстані близько 25 м. від домогосподарства № 43 у м. Корюківка, з ілюстрованою фототаблицею до нього встановлено, що на даній ділянці місцевості мається автомобіль марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору. При обробленні поверхні автомобіля дактилоскопічним порошком вилучено сліди рук з зовнішньої частини арки дверцят водія, зі скла дверцят водія, внутрішньої сторони капоту, з правих задніх дверцят.

Висновком судової дактилоскопічної експертизи від 26.11.2019 року № 1200 підтверджено, що слід пальця руки розмірами 8х30 мм, вилучений на зовнішній стороні правих задніх пасажирських дверей, залишений вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Слід пальця руки розмірами 12х28 мм, який являється одним зі слідів, вилучених на арці водійських дверей з зовнішньої сторони та на склі дверей, залишений вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Слід пальця руки розмірами 14х34 мм, який являється одним зі слідів, вилучених на арці водійських дверей з зовнішньої сторони та на склі дверей, залишений середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведеним спростовуються пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що він міг залишити відбитки, коли забирав з заднього сидіння автомобіля свою доньку, оскільки згідно експертизи відбитки виявлено на арці водійських дверей з зовнішньої сторони та на склі дверей.

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що 12.11.2019 року, зранку до нього додому прийшов обвинувачений з донькою ОСОБА_10 і вони разом випили горілки, яка була у нього, і потім вони разом ходили на вул. Молодіжна придбати тютюну. Згідгно проведеного слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_19 останній розповів, що знаходячись на вул. Молодіжній біля кладовища, ОСОБА_6 задав питання «Где машина ?», але він не звернув уваги на це питання, оскільки не зрозумів про яку машину йдеться мова.

Свідок ОСОБА_24 у своїх показах зазначала, що на початку 8 години ранку до неї прийшов ОСОБА_6 разом з донькою, вони були у стані алкогольного сп`яніння. Зазначала, що від її будинку до кладовища, де знайшли викрадений автомобіль йти пішки десь 10-15 хвилин.

Аналізуючи зазначені докази, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , які в повній мірі узгоджуються між собою, даними слідчого експерименту та протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, висновками експертиз та іншими переліченими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні. Показання свідка ОСОБА_23 , з приводу обставин подій, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, спростовуються наведеними вище доказами.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене іншою особою. Так, під час розгляду справи, місцевим судом було перевірено версію щодо причетності до вчиненого злочину ОСОБА_25 . Також суд звернув увагу на те, що під час досудового розслідування версії обвинуваченого щодо причетних до злочину осіб змінювались, а тому суд дійшов висновку, що його доводи слід розцінювати як спробу ввести суд в оману і таким чином уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. З такою позицією погоджується і колегія суддів, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена належними та перевіреними доказами.

З приводу заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень працівниками поліції, то варто наголосити, що такі доводи нічим не підтверджені, зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що ОСОБА_6 звертався зі скаргами на дії працівників поліції, також відсутні дані з приводу тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65, 66, 67 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом, наслідки, що настали, повернення автомобіля потерпілому ОСОБА_9 , відсутність цивільного позову та претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_9 , думку потерпілого по справі ОСОБА_9 , особу винного - його вік, сімейний стан, освіту, стан здоров`я та дані щодо наявних у нього захворювань, формально позитивну характеристику за місцем проживання та посередню характеристику з останнього місця відбування покарання, відсутність даних щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий та звільнився з місць позбавлення волі 28.09.2019 року, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що його обтяжує перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Також враховано і досудову доповідь про обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні з відповідними висновками органу пробації, який вважає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3