Провадження № 1-кп/331/63/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2020 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 23.02.2017 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000649 від 23.02.2017 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зміну місця зберігання арештованого майна, а саме: автомобіля Honda Civic, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та передачі вказаного автомобіля, свідоцтва про державну реєстрацію вказаного транспортного засобу та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 під особисте зобов`язання на відповідальне зберігання ОСОБА_8 та визначення місця зберігання за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна, буд. 12-а.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що постановою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року було накладено арешт на автомобіль Honda Civic, державнийномерний знак НОМЕР_1 , також він визнаний речовим доказом. Крім того, 08.06.2017 рокупід час затримання, у останнього було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Honda Civicта посвідчення водія. Більше 3-х років (з 08.06.2017 р.) вказаний автомобіль, власником якого, в силу ст. 69 Сімейного кодексу України, також є його дружина ОСОБА_18 , знаходиться у дворі УСБУ в Запорізькій області на відкритому просторі без належних умов зберігання і зазнає негативного впливу погодних явищ. Недотримання правил зберігання автомобіля протягом такого тривалого часу може призвести до скорочення терміну експлуатації транспортного засобу та зашкодити його нормальному технічному стану. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2020 року йому було змінено запобіжний захід на нічний домашній арешт. На даний час він працевлаштований на приватному підприємстві, яке знаходиться в іншій частині міста, що є проблематичним для нього у зв`язку із загальними заборонами, які будуть діяти на всій території України під час карантину, тому просить змінити місце зберігання вказаного автомобіля.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_12 наполягали на задоволенні вказаного клопотання за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що метою накладення арешту на вказаний автомобіль, який визначний органом досудового розслідування речовим доказом, було забезпечення конфіскації майна як виду покарання, який передбачений санкціями ч. 4 ст. 187 та ст. 257 КК України, що інкримінуються ОСОБА_8 . Посилаючись на наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у вигляді конфіскації майна, зауважив, що потреба в застосуванні такого заходу забезпечення на сьогодні не відпала, з огляду на вказане зміна місця зберігання речового доказу є неможливою.
Заслухавши дане клопотання, з`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року накладено арешт на автомобіль «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, що було дотримано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, 08.06.2017 року проведено обшук автомобіля Honda Civic», д/н НОМЕР_1 , на який було накладено арешт ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_19 від 09.06.2017 року, вилучене в ході обшуку автомобіля «Honda Civic» майно, зокрема свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

З урахуванням наведеного, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу.

Крім того, аналізуючи доводи клопотання про зміну місця зберігання автомобіля та передачу вказаного автомобіля та свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу «Honda Civic» д/н НОМЕР_1 на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_18 , колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в клопотанні доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на автомобіль ОСОБА_8 та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

Санкція ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України передбачає обов`язкове застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, тому накладення арешту на майно обвинуваченого забезпечує можливу конфіскацію майна.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК Українислідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.
Так, нормами діючого КПК України не передбачено повноваження суду щодо вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів. Разом з тим, доля речових доказів у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. ст. 100, 374 КПК України вирішується при ухваленні остаточно рішення.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 100, 174, 372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну місця зберігання арештованого майна, а саме: автомобіля Honda Civic, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та передачі вказаного автомобіля, свідоцтва про державну реєстрацію вказаного транспортного засобу та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 під особисте зобов`язання на відповідальне зберігання ОСОБА_8 та визначення місця зберігання за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна, буд. 12-а відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3