КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000832 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красносілка, Бершадського р-ну, Вінницької обл., громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 3 лютого 2020 року приблизно о 13 год. перебував за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, 13-А, в автомобілі марки «Тойота Кемрі» державний номерний знак НОМЕР_1 на передньому пасажирському сидінні, де до нього на заднє сидіння присів потерпілий ОСОБА_9 , який мав намір здійснити обмін грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 3 лютого 2020 року становить приблизно 252 000 гривень. ОСОБА_10 , маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, взявши пакет з грошовими коштами, вийшов з автомобіля марки «Тайота Кемрі» державний номерний знак НОМЕР_1 та, продовжуючи свій злочинний умисел, тримаючи при собі пакет з грошовими коштами в сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 3 лютого 2020 року становить приблизно 252 000 гривень, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку в розмірі 252 000 гривень.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано вимог закону, передбачених ст. 50, 75 КК України, та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України при призначенні покарання обвинуваченому.
Як зазначає апелянт, судом першої інстанції визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , його щире каяття. Проте, як вказано в апеляційній скарзі, прокурор переконаний, що визнання вини ОСОБА_12 в ході судових засідань, ніяким чином не можна вважати «щирим каяттям», оскільки така позиція обвинуваченого зумовлена лише метою уникнення реальної міри покарання.

Окрім того, на думку апелянта, судом першої інстанції при постановленні вироку щодо ОСОБА_11 та призначення йому покарання не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінальних правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та поверхнево з`ясовано обставини, що стали підставою для застосування судом положень ст. 75 КК України.

Також прокурор вважає, що судом першої інстанції не враховано, що злочин, вчинений ОСОБА_13 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

На переконання прокурора, вказане свідчить про стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого, та прокурор впевнений, що призначене обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням строком 1 рік 6 місяців не є достатнім для особи, яка вчинила тяжкий злочин, а тому, керуючись принципом справедливості, до обвинуваченого слід застосувати більш суворіше покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 просить відхилити апеляційну скаргу прокурора, вирок місцевого суду залишити без змін. Захисник зазначає про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання вже врахував, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений винуватим себе визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, просив суворо його не карати. Суд врахував щире каяття, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; конкретні обставини справи, вищезазначені дані про особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, працює, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, шкода потерпілому не нанесена, обвинувачений раніше не судимий. За місцем проживання характеризується позитивно. Потерпілий не подавав до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також сторона захисту вказує на те, що згідно досудової доповіді провідного інспектора Броварського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 4 червня 2020 року відносно ОСОБА_11 , визначено рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, як середній та його виправлення можливе у громаді без позбавлення волі. Обтяжуючих обставин не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані докази, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що завдав значної шкоди.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування Кримінального закону судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , суд врахував межі санкції ч. 3 ст. 186 КК України, класифікацію кримінального правопорушення за ст. 12 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, установлених санкцією ст. 186 ч. 3 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів.

При цьому судом прийнята до уваги досудова доповідь провідного інспектора Броварського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 4 червня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до якої визначено рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим, як середній, та зроблений висновок про можливе виправлення обвинуваченого у громаді без позбавлення волі.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та усвідомлення власної протиправної поведінки, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

При цьому вищенаведеними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Також, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження при проведенні досудового розслідування обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та, відповідно до змісту обвинувального акта, слідчий під час досудового розслідування дійшов висновку, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття (ас. 3). Будь-яких даних про те, що обвинувачений не визнавав вину, не сприяв розкриттю злочину, ухилявся від слідства, матеріали справи не містять, що, на переконання колегії суддів, як раз і свідчить про щире каяття з боку обвинуваченого.
Окрім того, під час допиту в суді першої обвинувачений також визнав вину повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував свої дії, висловлював готовність понести покарання, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів, і вказані обставини у сукупності свідчить саме про щире каяття обвинуваченого.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений також визнав вину у вчиненні злочину, висловлював жаль з приводу вчиненням ним злочину, повідомив, що працює, збирається одружитися, потерпілому все повернуто.
Встановлені обставини спростовують доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність визнання судом першої інстанції такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин прокурором не наведено як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, з 10 грудня 2019 року працює на посаді монтажника металопластикових вікон у ФОП « ОСОБА_14 », де характеризується позитивно, те, що викрадене майно повернуто потерпілому, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, не є занадто м`яким або несправедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а рішення суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових злочинів, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом пробації за місцем проживання, та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, є мотивованим та не суперечить вимогам ст. ст. 75, 76 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3