Постанова

Іменем України
21 січня 2021 року

м. Київ
Справа № 513/667/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/813/1645/20

Провадження № 51 4697 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача
АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 31 січня

2019 року, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року за ст. 289 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців,
за ст. 286 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (далі АТ «ПРОСТО-страхування») адвоката ОСОБА_8 на вирок Саратського районного суду Одеської області від

30 квітня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року

ОСОБА_7 засуджено за ст. 286 ч. 3 КК України до покарання виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк

3 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з 31 січня

2019 року, а додаткового з моменту відбуття основного покарання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 : на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 700 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 4 173 гривень процесуальних витрат кожному; на користь потерпілої ОСОБА_11 300 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_12 300 000 на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_13 150 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; на користь держави 9 108 гривень 42 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Ухвалено стягнути з АТ «ПРОСТО-страхування»: на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 194 955 гривень кожному на відшкодування матеріальної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_11 54 674 гривні 46 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 2 733 гривні моральної шкоди; на користь потерпілого

ОСОБА_12 5 567 гривень 13 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 278 гривень 36 копійок моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_13 10 585 гривень 88 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 529 гривень 25 копійок моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 31 січня

2019 року о 14 годині 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним легковим автомобілем марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Одеса-Рені зі сторони м. Одеса в напрямку м. Рені зі швидкістю 148 км/год на 92 км + 800 м зазначеної автодороги біля с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області порушив вимоги пунктів 2.3.а), 2.9.а), 10.1., 12.6.г), 31.1, 31.4, 31.4.5, 34.1.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, погодні та дорожні умови, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження та стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, втратив контроль та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з маршрутним таксі марки «WOLKSWAGEN LT-35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням

ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку зі сторони м. Рені в напрямку м. Одеса.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир легкового автомобіля марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 , водій маршрутного таксі марки «WOLKSWAGEN LT-35» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 та пасажири зазначеного маршрутного таксі ОСОБА_15 , ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, пасажир маршрутного таксі ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, пасажири маршрутного таксі ОСОБА_16 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула на місці, та ОСОБА_17 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні КЗ Саратської ЦЛР.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування», посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування матеріального закону при вирішенні цивільного позову, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 в частині задоволення позовних вимог до АТ «ПРОСТО-страхування» та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Зазначає, що ОСОБА_7 керував автомобілем марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки він не отримував та не мав при собі посвідчення водія, тобто експлуатація зазначеного транспортного засобу здійснювалась неправомірно, а тому вважає, що цивільно-правова відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3494000 від

18 липня 2018 року, укладеним між АТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_18 , який передбачає особливі умови використання (експлуатації) транспортного засобу, у тому числі недопущення до керування осіб з водійським стажем менше 3-х років, не настала. Вважає, що цивільно-правова відповідальність саме ОСОБА_7 не була застрахована і у страховика не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Звертає увагу на те, що автомобіль марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 не є транспортним засобом в розумінні ст. 1 п. 1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки за даними Державного підприємства «REGITRA», що веде реєстр транспортних засобів Литовської Республіки, його реєстрація призупинена та участь у загальному русі заборонена. Указує на неправильне стягнення з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 389 911 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, у тому числі 286 531 гривню витрат на лікування ОСОБА_10 , що не підтверджено належними доказами та відповідно до п. 4 зазначеного договору страхування № АМ/3494000 ліміт за шкоду, завдану життю потерпілого, встановлено 200 000 гривень. Зазначає, що судом неправильно стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 серед матеріальної шкоди 121 380 гривень витрат на поховання та на користь потерпілої ОСОБА_11 54 674 гривні 46 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на поховання, оскільки максимальна сума на поховання відповідно до вимог закону складала 50 076 гривень. Крім того, вважає, що на користь потерпілого ОСОБА_9 серед витрат на поховання неправильно стягнуто 12 920 гривень за поминальний обід, оскільки зазначена сума не відноситься до витрат на поховання. Вважає, що моральну шкоду на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто безпідставно. Указує на те, що суд першої інстанції не врахував всі зазначені обставини при вирішенні цивільного позову, а суд апеляційної інстанції не встановив та не усунув зазначених порушень і доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача в цій частині в порушення вимог ст. 419 КПК України залишив поза увагою.
Заперечень на касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_8 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Представник цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвокат ОСОБА_6 вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_8 частково обґрунтованою, просив судові рішення щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 286 ч. 3 КК України, а також призначене покарання в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального законодавства при вирішенні цивільного позову є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У мотивувальній частині вироку серед іншого зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду (ст. 374 ч. 3 КПК України). При цьому, виходячи із законодавчих приписів, у своєму рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пред`явлено цивільні позови до ОСОБА_7 та АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди. Вироком суду першої інстанції зазначені позови частково задоволені.
Підставою для здійснення страхового відшкодування є настання страхового випадку (Розділ ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV далі Закон № 1961-ІV).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-ІV).
Згідно зі ст. 1 Закону № 1961-ІV особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4); наземні транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах

(п. 1.5); власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6); забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (1.7).

Представник цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвокат ОСОБА_8 як під час кримінального провадження в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог до АТ «ПРОСТО-страхування», оскільки цивільно-правова відповідальність АТ «ПРОСТО-страхування» за договором страхування № АМ/3494000 не настала через недотримання істотних умов договору. Зазначав, що цивільно-правова відповідальність саме ОСОБА_7 не була застрахована, він керував автомобілем марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не отримував та не мав при собі посвідчення водія, тобто експлуатація зазначеного транспортного засобу здійснювалась неправомірно. Звертав також увагу на те, що автомобіль марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 не є транспортним засобом в розумінні ст. 1 п. 1.5 Закону № 1961-ІV, оскільки його реєстрація призупинена та участь у загальному русі заборонена. На підтвердження зазначених обставин надав суду відповідь на адвокатський запит Головного сервісного центру МВС від 12 вересня 2019 року про відсутність відомостей про отримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія та витяг з бази даних Державного підприємства «REGITRA», яке веде реєстр транспортних засобів Литовської Республіки, про те, що реєстрація автомобіля марки «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 призупинена та участь у загальному русі заборонена.

Із полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2018 року № АМ/3494000, укладеного між АТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_18 , вбачається, що він передбачає особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, у тому числі недопущення до керування осіб з водійським стажем менше 3-х років. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 гривень.
Відповідно до ст. 626 ч. 1 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При вирішенні питання щодо позовних вимог потерпілих до АТ «ПРОСТО-страхування» суд першої інстанції визнав безпідставними заперечення представника цивільного відповідача та зазначив, що позовні вимоги потерпілих до АТ «ПРОСТО-страхування» підлягають частковому задоволенню відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, пославшись при цьому на положення ст. 32 Закону № 1961-ІV, якою встановлений перелік випадків, коли шкода не відшкодовується.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував зазначених положень закону та не перевірив всіх обставин, наведених представником цивільного відповідача, щодо настання/ненастання страхового випадку за полісом (договором) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2018 року № АМ/3494000.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог потерпілих до АТ «ПРОСТО-страхування», суд першої інстанції серед іншого зазначив, що цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування їй матеріальної шкоди (витрат на лікування), яка за позовом складає 286 531 гривня, підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому судом залишено поза увагою положення Закону України «Про страхування», Закону № 1961-ІV щодо меж відповідальності страховика та умови зазначеного договору страхування щодо граничного розміру страхової суми.
Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування витрат на поховання його доньки ОСОБА_16 , яка за позовом складає 121 380 гривень, у тому числі оплата поминальних обідів у розмірі 12 920 гривень, та потерпілої ОСОБА_11 щодо відшкодування витрат на лікування та поховання сестри ОСОБА_17 , яка за позовом складає 54 674 гривні

46 копійок, серед яких витрати на поховання складають 52 758 гривень, підлягають задоволенню в повному обсязі в межах пред`явлених позовних вимог.

При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою та не враховано вимоги Закону № 1961-ІVта Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-ІV(далі Закон № 1102-ІV).

Поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству (ст. 2 Закону № 1102-ІV).

Згідно зі ст. 27 п. 27.4 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII розмір мінімальної заробітної плати станом на 31 січня

2019 року дорівнював 4 173 гривні, а тому максимальний розмір відшкодування витрат на поховання складав 50 076 гривень.

Крім того, приймаючи рішення про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_11 2 733 гривень 72 копійок на відшкодування моральної шкоди, суд не врахував положення ст. 261 Закону № 1961-IV, відповідно до вимог яких страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як встановлено судом під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 безпосередньо не було заподіяно шкоду.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів про стягнення з ОСОБА_7 та АТ «ПРОСТО-страхування» на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 матеріальної та моральної шкоди належним чином не вмотивоване та прийняте без врахування зазначених вимог закону.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 не встановив і не усунув зазначених недоліків та в порушення вимог ст. 419 КПК України доводи адвоката ОСОБА_8 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, про неправильне вирішення цивільних позовів, належним чином не перевірив та не надав обґрунтованої відповіді на них.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково.

Інші доводи касаційної скарги представника цивільного відповідача про розмір матеріальної та моральної шкоди підлягають перевірці і з`ясуванню при новому розгляді в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до ОСОБА_7 та АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті зазначені судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3