Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-в/644/284/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 роки.

В обґрунтування клопотання зазначив, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 29 квітня 2016 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року його звільнено 28.09.2018 року умовно-достроково на 2 роки 6 місяців 14 днів від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 29 квітня 2016 року.

Посилався на те, що особу може бути умовно-достроково звільнено і від відбування додатково покарання. На цей час він має бажання працювати водієм, однак через те, що позбавлений права керувати транспортним засобом не може працевлаштуватися.

При судовому розгляді ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та зазначив, що на цей час він працює вантажником без оформлення трудового договору, має рід професій однак не може працевлаштуватися через наявність судимості. Зараз знайшов роботу водія і незважаючи на наявність судимості його можуть прийняти на роботу, однак для цього йому необхідно отримати посвідчення водія.

Будучи позбавленим права керувати транспортним засобом перебуваючи і перебуваючи на обліку у центрі пробації, до введення карантинних обмежень, завадило йому працевлаштуватися та виїхати за межі України на заробітки, оскільки в такому випадку за ним буде відсутній контроль щодо виконання додаткового покарання. Всі покладені на нього обов`язки він виконує і тому просить звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував, зазначивши, що ОСОБА_4 відбув 1/2 частину строку призначеного йому додаткового покарання, характеризується позитивно, нових злочинів або адміністративних правопорушень не вчиняв, «Центр пробації» оцінює рівень ризику вчинення повторних злочинів як низький, що дає підстави вважати, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення та своєю поведінкою довів право на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Представник Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку учасників процесу дослідивши надані матеріали та матеріали особової справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Суд, ознайомившись із клопотанням та доданими документами, заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як визначено ч. 2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Строк додаткового покарання, виходячи із норм ч.3 ст.55 КК України обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 29 квітня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року його звільнено 28.09.2018 року умовно-достроково на 2 роки 6 місяців 14 днів від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 29 квітня 2016 року.

Після умовно-дострокового звільнення ОСОБА_1 перебуває на обліку у Індустріальному районному відділі філії Державної установи «Центр пробації».

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання не вирішувалось.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

За приписами ч. 7 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 р. про відмову у задоволенні аналогічного клопотання ОСОБА_4 набрала законної сили 06.12.2019 року.

Проте засуджений ОСОБА_4 , незважаючи на вищезазначену ухвалу суду про відмову в задоволенні його клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання, що набрала законної сили, 06.12.2019 р. знову звернувся з аналогічним клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від відбування додаткового покарання, тобто раніше як через рік і з врахування вимог ч. 7 ст.539 КПК України, задоволено бути не може.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, ст.81 КК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом - відмовити.

Ухвала суду на протязі семи діб з моменту її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Суддя: