490/4339/20 02.11.2020
н/п 1-кп/490/649/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4339/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001369 від 17.04.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Миколаєва, з середньою освітою, розлученого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.04.2020р. близько 01:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул. Калініна (Плевненська), біля буд. №7, утримуючи в руці предмет схожий на ніж, підійшов до ОСОБА_6 та наніс останньому не менше десяти ударів в область тулуба та кінцівок, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних поранень грудної клітини праворуч, множинних колото-різаних поранень правої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, з правобічним гемопневмотораксом, сліпого проникаючого поранення передньої брюшної стінки праворуч з пошкодженням правої долі печінки, з пошкодженням дрібних судин, які ускладнились геморагічним шоком 3 ступеню, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, винним себе визнав повністю. Щиро розкаявся. Пояснив, що має відносини із жінкою, яка в свою чергу раніше мала відносини із потерпілим. З цього приводу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 була розмова, за якою ОСОБА_6 запевнив, що не буде втручатись у життя цієї жінки. Однак надалі зі слів жінки, ОСОБА_6 не припиняв телефонувати їй та шукати зустрічі, що було приводом до неодноразових сварок між нею та ОСОБА_4

17.04.2020р. близько 01:10 год. ночі, ОСОБА_4 йшов додому за адресою: АДРЕСА_1 , який розташовується неподалік від місця проживання потерпілого. Таким чином проходячи повз місце проживання потерпілого, ОСОБА_4 помітив як під`їхало таксі та з салону вийшов ОСОБА_6 . Маючи намір з`ясувати ситуацію, яка склалась, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та попрохав поспілкуватись. Однак ОСОБА_6 не бажав розмовляти, внаслідок чого між ним та ОСОБА_4 почав розвиватись конфлікт. В розпал конфлікту ОСОБА_4 загадав що має при собі невеликий кухонний ніж та виделку зі складу столових приборів, які використовував у свого знайомого вдома, де наявна антисанітарійна обстановка. ОСОБА_4 дістав з кишені зазначений ніж та наніс ним удар у напрямку тулуба потерпілого. Однак ОСОБА_6 заблокував удар своєю рукою. В подальшому ОСОБА_4 здійснив ще близько п`яти-десяти (точно не пам`ятав, однак не виключав що ударів могло бути більше) ударів ножем в напрямку тулуба потерпілого, а останній в цей час захищався від ударів своєю притиснутою до тулуба рукою. В цей час водій таксі завдав ОСОБА_4 удар бейсбольною битою по голові, внаслідок чого ОСОБА_4 втратив свідомість.

Окрім наведеного ОСОБА_4 додав, що цивільний позов прокурора в інтересах лікарні визнає в повному обсязі. Матеріальні збитки потерпілому наразі відшкодовані, а в частині моральних збитків повністю визнав позов та зазначив, що з ОСОБА_6 домовлено про порядок його компенсації.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його вина підтверджується поясненнями потерпілого та висновокм судово-медичної експертизи.

Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що у 2018 році у нього зав`язались відносини із жінкою, з якою вони просто проводили час. Приблизно через рік жінка повідомила, що має симпатію до іншого чоловіка, яким виявився ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не заперечував, якщо жінка матиме відносини із ОСОБА_4 . Дійсно після цього у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 була розмова, в результаті якої ОСОБА_6 повідомив що не буде заважити таким відносинам. Надалі, приблизно впродовж наступного місяця ОСОБА_6 періодично телефонував цій жінці та відвідував магазин, у якому вона працює, однак не для вирішення взаємних відносин. У грудні 2019р. у ОСОБА_6 з`явилась дівчина, за такого останній припинив будь-яке спілкування із згаданою вище жінкою. В ніч з 16 на 17 квітня 2020р. ОСОБА_6 повертався із зустрічі додому на таксі. Приїхавши за місцем мешкання, ОСОБА_6 розрахувався із водієм. Однак в цей час помітив як невідомий чоловік, вийшов десь із кущів з протилежного кінця дороги та ліхтариком почав світити у салон транспортного засобу. Придивившись, ОСОБА_6 впізнав у невідомому чоловікові ОСОБА_4 , після чого відчинив передні пасажирські дверцята та вийшов з пасажирського місця, питаючи у ОСОБА_4 що він хоче. В наступну мить ОСОБА_4 дістав перцовий балончик та розпилив його в обличчя ОСОБА_6 , від чого останній дезорієнтувався та намагався витерти рукавом куртки очі. В цей час ОСОБА_6 відчув удар у тулуб з послідуючим пекучим болем та встиг помітити в руках ОСОБА_4 ніж. Надалі, ОСОБА_4 продовжував наносити ОСОБА_6 чисельні удари ножем (близько 14-15 ударів), а останній намагався блокувати такі удари від потрапляння в тулуб шляхом притискування своїх рук до корпусу. В ході конфлікту ОСОБА_6 лише чув як водій таксі намагався припинити дії ОСОБА_4 , однак точних подій не пам`ятав, оскільки погано бачив ситуацію та погано себе почував у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями. Через деякий час водій таксі допоміг ОСОБА_6 сісти у салон таксі та відвіз його у ЛШМД. Їдучи до лікарні ОСОБА_6 декілька разів втрачав свідомість на короткі проміжки часу.

Окрім наведеного ОСОБА_6 додав, що матеріальні збитки йому відшкодовано, за такого позов в цій частині не підтримав. Вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди підтримав, зазначивши що на даний час між ним та ОСОБА_4 досягнуто домовленості щодо порядку її компенсації.

Щодо міри покарання, то зважаючи на те що обвинуваченим відшкодована матеріальна шкода та домовлено про відшкодування моральної шкоди, вважав можливим не застосовувати до ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до висновку експерта №582 від 12.06.2020р., у гр. ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у виді множинних колото-різаних поранень грудної клітини праворуч, множинних колото-різаних поранень правої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, з правобічним гемопневмотораксом, сліпого проникаючого поранення передньої брюшної стінки праворуч з пошкодженням правої долі печінки, з пошкодженням дрібних судин, які ускладнились геморагічним шоком 3 ступеню, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті від дії будь-якого колюче-ріжучого предмету, не виключно клинком ножа. З вказаного висновку вбачається, що наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин нанесення йому ОСОБА_4 ударів ножем в область тулуба та кінцівок, що повністю узгоджується із поясненнями потерпілого та обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

З`ясувавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, котрі вважали можливим визнати недоцільним дослідження всіх обставин справи, які визнаються обвинуваченим, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши положення статті 349 КПК України, що у випадку ухвалення вироку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий умисний насильницький злочин, його особу, який задовільно характеризується за місцем проживання де мешкає разом із матір`ю, розлучений але підтримує стосунки з доньками, офіційно не працює, заробляє на життя ремонтом квартир, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Згідно наданої ДУ "Центр пробації" досудової доповіді вбачається, що ризик ймовірності вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є низьким. Окрім того судом враховано пом`якшуючі обставини у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування матеріальних збитків потерпілому, а також відсутність обтяжуючих обставин.

На підставі встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого слід застосувати покарання в межах санкції визначеної ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, яке на думку суду буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, щиро кається у вчиненому, про що свідчить вжиття заходів направлених на відшкодування завданих збитків потерпілому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України, слід звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" м. Миколаєва на лікування потерпілого ОСОБА_6 шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 14719,62 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вирішення цивільного позову потерпілого, то суд виходить з наступного.

Так, потерпілим ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 8234,53 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Оскільки обвинуваченим цивільний позов щодо розміру завданої матеріальної шкоди визнано та в подальшому компенсовано потерпілому, що підтверджується поясненнями потерпілого у судовому засіданні, згідно яких він відмовився від вимог позову в цієї частині, за такого суд вважає необхідним в цій частині позов залишити без розгляду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано завдані моральні страждання потерпілому внаслідок отримання тілесних ушкоджень та змін образу життя, що було пов`язане з перебуванням в лікарні протягом місяця; береться до уваги те, що потерпілий продовжує відчувати фізичний біль внаслідок перенесених ушкоджень, має головний біль, погіршення сну та апетиту, побоювання за власне життя.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. буде відповідати принципам розумності та справедливості та заявлений позов потерпілого підлягає задоволенню в сумі 94300грн. / з урахуванням відшкодованих в судовому засіданні 5700грн./.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, з урахуванням позиції прокурора, потерпілого та обвинуваченого щодо необхідності знищення вилучених у обвинуваченого речей, які були забруднені кровом та не є матеріально цінними.

Процесуальних витрат у справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку 1 день тримання під вартою до 1 дню позбавлення волі, перебування ОСОБА_4 під вартою в період з 17.04.2020р. по 16.06.2020р.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині щодо відшкодування завданої моральної шкоди - задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 94300 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі КНП ММР "Міської лікарні швидкої медичної допомоги" м. Миколаєва (UA3249577 АТ КБ "Приватбанк" МФО 326610 ) кошти витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 14719 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 62коп.

Речові докази у вигляді одягу потерпілого ОСОБА_6 , одягу обвинуваченого ОСОБА_4 , двох ножів, зразків нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_4 , які знаходяться у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

Речовий доказ у вигляді мобільного телефону марки "Ксіомі редмі 6" в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім картами зв`язку № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 - повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1