ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1062/20 Справа № 199/4533/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новомосковська, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2020 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що підозра є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.
Вказує, що слідчому судді надані докази про існування лише ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2020 р. (головуючий суддя ОСОБА_10 ) в іншому кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 186 КК України) відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (заборонено залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22 год. 00 хвил. до 06 год. 00 хвил.), втім, ОСОБА_7 порушив умови даного запобіжного заходу, в результаті чого потерпілий та свідки вказали на нього, як на особу, яка вчинила злочин, та в результаті чого він набув статусу потерпілого в іншому кримінальному провадженні.
Прокурор в судовому засіданні не спростував доводи підозрюваного та захисника щодо відсутності доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також зазначає, що за конкретних обставин даної справи застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, встановленому при розгляді даного клопотання, є недостатнім: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, про який йдеться у клопотанні слідчого.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з 18.00 годин до 09.00 годин у зв`язку з потребою отримання у денні години медичної допомоги та лікування.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підозрюваний хворіє на туберкульоз, є потерпілим у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 122 КК України та потребує подальшого лікування, підозрюваний досі перебуває у Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в жахливих умовах, до установи виконання покарань підозрюваного не прийнято через поганий стан здоров`я та неможливість надати медичну допомогу.
Вказує, що не прийняла до уваги медичні довідки, висновок судово-медичної експертизи, захворювання на туберкульоз та стан здоров`я підозрюваного на момент постановлення ухвали; твердження слідчого про те, що ОСОБА_7 вчинив корисливий злочин проти власності не можуть братись до уваги, оскільки обвинувальний вирок відносно підозрюваного не вступив в силу, а тому діє презумпція невинуватості.
Також зазначає, що підозрюваного ОСОБА_7 не було належним чином повідомлено про підозру. Ризики є недоведеними, оскільки підозрюваний з`явився по повістці до суду, будучи обізнаним про можливе застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; відсутні докази можливого наміру знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів; в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про спроби ОСОБА_7 незаконно вплинути на потерпілого, свідка чи експерта, здійснити дії, які б перешкоджали кримінальному провадженню іншим чином; жодних доказів та посилань на факти, які б свідчили про спроби ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення немає.
Наголошує, що слідчим суддею не в повній мірі враховано особу підозрюваного, майновий стан, репутацію тощо.
Вказує, що слідчий суддя в ухвалі допустив суперечностей вказавши, що прокурор в судовому засіданні не спростував доводи підозрюваного та захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. В той же час, слідчим суддею встановлено, що доводи підозрюваного про можливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту , оскільки невстановлений ризик переховування та незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, надані захисником позитивна характеристика та докази щодо стану здоров`я ОСОБА_7 висновків слідчого судді не спростовують та відхиляються.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисники підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисників, викладені в апеляційних скаргах та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.

08 липня 2020 року прокурором повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.

Підозрюваний ОСОБА_7 порушив умови запобіжного заходу, обраного ухвалою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 18.06.2020 року, в результаті чого потерпілий та свідки вказали на нього, як на особу, яка вчинила злочин, та в результаті чого він набув статусу потерпілого в іншому кримінальному проваджені, що свідчить про те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризики встановлений в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, характеризуючі данні про його особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Проте, позитивні характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційних скарг в цій частині.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний хворіє, потребує подальшого лікування не заслуговують на увагу, оскільки стороною захисту не надано жодного доказу на те, що ОСОБА_7 в умовах ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 МЮУ не буде надано необхідної медичної допомоги.

Також доводи апелянта про не належне повідомлення про підозру ОСОБА_7 спростовуються відеозаписом пред`явлення підозри у лікарні.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4