Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/946/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький в режимі відеоконференції апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 ,на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2020, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому без реєстрації в АДРЕСА_2 , раніше неоднарозово судимому, останній раз:
-11.05.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільненому 10.03.2020 по відбуттю строку покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 11.11.2020 до 09.01.2021 включно.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2020 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, а саме з 11.11.2020 до 09.01.2021 включно.
Районний суд мотивував своє рішення тим, щоіснує реальний ризик уникнення ОСОБА_6 від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що свідчить про те, що він схильний до насильства, та враховуючи його вік і стан здоров`я, існує ймовірність, що він може незаконно впливати, у тому числі засобами фізичного та психічного примусу на потерпілих, а також свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни наданих ними показань та уникнення таким чином відповідальності за вчинений злочин. Крім того, обвинувачений раніше вже неоднарозово відбував покарання у місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності, не працював, суспільно корисною працею не займався, неодружений, не має сталих соціальних зав`язків та постійного місця проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим, а посилання на наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, повинно містити виклад обставин та посилання на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують, що в матеріалах клопотання відсутнє.
Вказує і на те, що в матеріалах провадження недостатньо доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.
Звертає увагу і на те, що прокурор не вказав переконливих доводів та не долучив беззастережних доказів недостатності застосування більш м`яких видів запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
Від сторін та учасників кримінального провадження не надходило заяв про незаконний вплив на них з боку обвинуваченого. Орган досудового розслідування мав достатньо часу та можливостей на відшукання, збір і процесуальну фіксацію доказів, тому вважає що відсутній ризик їх знищення чи приховування.
Також, апелянт зазначає, що злочин стосовно потерпілої ОСОБА_9 він скоїв у стані сильного душевного хвилювання і не усвідомлював протиправний характер своїх дій, оскільки на той час у нього померла дитина та він перебував у шоковому стані, але на даний час потерпіла до нього ніяких претензій майнового характеру немає, бо вони вже примирились.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу районного суду без зміни, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачено санкцією статті у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, вчинений з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, у період незнятої та непогашеної судимості, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, бажання жити за чужий рахунок та те, що на шлях виправлення він не став, належних висновків для себе не зробив.
Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Також правильно враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей.
При цьому, жодних доказів, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суду стороною захисту не надано.
З урахуванням наведеного, а також існуванням на даний час ризиків, які вказують на можливість обвинуваченим, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду, продовжити вчиняти нові злочини та приймаючи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою, тому скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали кримінального провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.
Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого стосовно того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів провадження клопотання прокурора розглянуто із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, повноважним судом повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, висновки суду викладені в ухвалі відповідають фактичним обставинам встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції.

Також, доводи обвинуваченого про його перебування у стані сильного душевного хвилювання під час скоєння злочинубудь-якими доказами по справі не підтверджені.

Інші процесуальні порушення на які посилається у своїх апеляційних доводах обвинувачений є несуттєвими і такими, що не вплинули на правильність прийнятого по справі судового рішення.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильно прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2020, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 11.11.2020 до 09.01.2021 включно - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2