Дата документу 02.02.2021 Справа № 314/5227/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/124/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5227/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду Запорізької області від начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час відсутні достатні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просить її скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що він пропрацював в колонії з серпня 2018 року у промисловій зоні на дільниці лігнін брекет до початку листопада 2019 року, між тим в ухвалі суду зазначено, що він пропрацював лише 4 місяці на дільниці котельня. Також зазначає, що, пропрацювавши більше року, адміністрацією колонії йому було надано лише одне заохочення. Звертає увагу на те, що за весь час його перебування в колонії у нього не має жодного порушення, з кінця 2018 року по кінець 2019 року йому стабільно щомісячно нараховували заробітну плату, так як він працював. Отримані гроші він витрачав у крамниці установи на особисті потреби та на даний час має залишок на особовому рахунку приблизно 800 грн. Також зазначає, що суд в ухвалі зазначив, що в матеріалах було надано довідку про доходи сторонньої людини, однак це не його вина, оскільки він не має доступу до своєї справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу суду не надходило.

Таким чином, враховуючи, що засуджений був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає можливим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, провести розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05.01.2017 року за ч. 2 ст. 190, ст.ст. 75, ст. 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31.05.2018 року іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_7 в місця позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

ОСОБА_7 засуджений до покарання за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, на виробництві установи працював 1 місяць у 2018 році та 3 місяці у 2019 році. За весь час відбування покарання має лише 1 заохочення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно наданих та перевірених в судовому засіданні доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення та перевиховання.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він працював в промисловій зоні з серпня 2018 року до початку листопада 2019 року, спростовуються наявною в матеріалах провадження довідкою про працевлаштування засудженого, згідно якої ОСОБА_7 в період з 10.07.2018 року по 30.09.2019 року був працевлаштований лише 4 місяці, а саме 1 місяць в серпні 2018 року та 3 місяці з червня по серпень 2019 року (а.п. 8). Доказів на підтвердження того, що засуджений був працевлаштований з серпня 2018 року до початку листопада 2019 року ОСОБА_7 надано не було.

Доводи засудженого про те, що він не має жодного стягнення, не впливають на по суті правильно прийняте судом першої інстанції рішення та не є достатньо вагомою підставою для його скасування.

Неспроможними є й доводи засудженого про те, що з кінця 2018 року по кінець 2019 року йому стабільно щомісячно нараховували заробітну плату та на даний час він має залишок на особовому рахунку близько 800 грн., оскільки засуджений не надав жодних доказів на підтвердження цих доводів, а матеріали провадження також не містять таких даних.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суду було надано довідку про доходи сторонньої особи не з його вини, є безпідставними, оскільки районний суд в своїй ухвали лише констатував зазначений факт.

Підсумовуючи наведене, висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , тобто станом на 02.02.2021 року, останній повністю відбув призначене йому покарання за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05.01.2017 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4