Справа № 317/1190/20
№/п 1-кп/317/308/2020

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000217 від 21.02.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянине України, освіта середня-спеціальна, офіційно не працевлаштований, не одружений, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 05.04.2007 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 3 ст.185 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 3 року, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 20.02.2008 Червоногвардійським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 1 ст. 187 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 6 місяців за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 05.04.2007 до відбуття 3 роки 6 місяців; 19.09.2011 Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 2 ст. 263, ст. 75 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 07.11.2012 Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 2 роки; 03.06.2014 Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 2 ст. 186 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 4 роки; 03.07.2014 Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 1 ст. 263 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинути за вироком Кіровського районного суду від 03.06.2014 до відбуття 4 роки позбавлення волі; 13.11.2014 Червоногвардійським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 1 ст. 309 КК України, вид покарання позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України дане покарання поглинути за вироком Кіровського районного суду від 03.06.2014 до відбуття 4 роки позбавлення волі. 08.12.2017 звільнений з Солонянської ВК № 21 за відбуття строку покарання

В скоєнні правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В:
20.02.2020 приблизно о 21 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, прибув до території домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де розуміючи, що за його діями не спостерігають сторонні особи, пройшов через незачинену хвіртку на територію двору, звідки таємно викрав металеву драбину довжиною 3 метри, вартість якої згідно висновку експерта №777/20 від 21.02.2020 складає 1160 гривень 00 копійок та металевий багажний відсік витримки, вартість якого згідно висновку експерта №777/20 від 21.02.2020 складає 423 гривні 43 копійки.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдана матеріальна шкода на суму 1 583 гривні 43 копійки.

Щодо обставин скоєного правопорушення ОСОБА_4 пояснив наступне:

20.02.2020 року ввечері, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вирішив залізти до чужого будинку, розшукував свою співмешканку. На територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає приятелька його співмешканки пройшов через незачинену хвіртку, вдома нікого не було, а тому він викрав металеву драбину та металевий багажний відсік витримки. Розкаявся у скоєному. Викрадені речі повернуті власниці.

Потерпіла ОСОБА_5 в судові засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій висловила свою думку щодо можливого покарання обвинуваченому, претензій матеріального характеру не має.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений, потерпіла в своїй заяві, не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше судимий, не одружений, офіційно не працює.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого, є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, а також суд вважає, що відшкодування потерпілій шкоди є також пом`якшуючою обставиною. Обставиною, що обтяжуює покарання ОСОБА_4 є рецидив злочину.

Суд з урахуванням вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням. Суд враховує, що з часу звільнення після повного відбуття покарання в місцях позбавлення волі пройшло понад три роки.

Прокурор письмового клопотання про обрання або зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою до суду не подавав. Суд вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є достатнім до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.

Речові докази: передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 металеву драбину та металевий багажник вважати переданими власнику за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1