КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18.09.2020 задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: блокнот коричневого кольору з чорновими записами; три аркуші паперу формату А-4 з чорновими записами; довідку № 2 від 15.04.2020 на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку Приват Банк № НОМЕР_1 ; ноутбук марки Acer S/N: NXV5NEU00115203F54 та зарядний пристрій до нього; ноутбук марки Samsung S/N: CNVA4400242АВ20415M2819 та зарядний пристрій до нього.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та залишити без задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
На переконання апелянта, клопотання підлягало залишенню без задоволення, оскільки слідчий не дотримався вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, так як подав клопотання про арешт майна до Святошинського районного суду міста Києва 17.09.2020 об 11 год. 32 хв., тоді як обшук було завершено 15.09.2020 о 09 год. 31 хв.
Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти апеляційного розгляду у відсутності прокурора та власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2020 за № 0000142 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191 та ч. 3 ст. 289 КК України.
Як встановлено досудовим розслідуванням, невідомі особи у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці незаконно, умисно, шляхом обману, протиправно вилучили у законного власника ТОВ «Меса-Дорбуд» транспортні засоби та механізми.
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.08.2020 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставин вчинення даного кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя злочину (печатки, штампи, чорнові записи, грошові кошти, здобути злочинним шляхом), носіїв інформації (комп`ютерна техніка, флеш-накопичувачі, мережеве та серверне обладнання, зовнішні та внутрішні жорсткі диски та інші носії інформації), мобільних телефонів, сім карт, блокнотів, чернеток із записами, банківських карток, документів щодо відкриття банківських рахунків, будь-якої документації пов`язаної з ТОВ «МЕСА-ДОРБУД», ТОВ «ФЕРМЕР», ТОВ «БУДПРИЛАД», ПАТ «КОМУНТРАНС».
Згідно даних протоколу обшуку, 15.09.2020 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2020 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: блокнот коричневого кольору з чорновими записами; три аркуші паперу формату А-4 з чорновими записами; довідку № 2 від 15.04.2020 на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку Приват Банк № НОМЕР_1 ; ноутбук марки Acer S/N: NXV5NEU00115203F54 та зарядний пристрій до нього; ноутбук марки Samsung S/N: CNVA4400242АВ20415M2819 та зарядний пристрій до нього.
Постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 від 15.09.2020, вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000142.

17.09.2020 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , в якому просив накласти арешт на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: блокнот коричневого кольору з чорновими записами; три аркуші паперу формату А-4 з чорновими записами; довідку № 2 від 15.04.2020 на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку Приват Банк № НОМЕР_1 ; ноутбук марки Acer S/N: NXV5NEU00115203F54 та зарядний пристрій до нього; ноутбук марки Samsung S/N: CNVA4400242АВ20415M2819 та зарядний пристрій до нього.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18.09.2020 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, зокрема: блокнот коричневого кольору з чорновими записами; три аркуші паперу формату А-4 з чорновими записами; довідку № 2 від 15.04.2020 на ім`я ОСОБА_6 ; банківську картку Приват Банк № НОМЕР_1 ; ноутбук марки Acer S/N: NXV5NEU00115203F54 та зарядний пристрій до нього; ноутбук марки Samsung S/N: CNVA4400242АВ20415M2819 та зарядний пристрій до нього.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000142 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, зіпсоване, пошкоджене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна з порушенням встановленого абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строку, були предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду вказаного клопотання.
Крім того, як убачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.08.2020 було прямо надано дозвіл на вилучення під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 майна, на яке слідчий просив накласти арешт у своєму клопотанні.
З урахуванням наведеного, вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 майно не є тимчасово вилученим майном у розумінні ст. 168, ч. 7 ст. 236 КПК України, а тому вимоги абазу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строку звернення слідчого із клопотанням про арешт такого майна, у даному випадку не застосовуються.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3