УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року. м. Володимир-Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін провадження: особи, яка подала скаргу - потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , його представника - адвоката ОСОБА_4 , дізнавача - інспектора сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 від 27 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000058, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
25 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову дізнавача - інспектора сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 від 27 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000058, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Скаргу мотивував тим, що 09 серпня 2020 року ОСОБА_6 шляхом пошкодження замка на дверях автомобіля потерпілого марки УАЗ 452, р.н. НОМЕР_1 , проник у нього, де заснув, отже незаконно проник до його володіння, отже вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України.
10 серпня 2020 року за даним фактом були внесені відомості до ЄРДР № 0000058, яке розслідувалось за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
27 серпня 2020 року постановою дізнавача-інспектора сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 вказане кримінальне провадження було закрито з підстав відсутності умислу ОСОБА_6 на проникнення у автомобіль потерпілого. З мотивами закриття кримінального провадження ОСОБА_3 не згідний, оскільки факт злому замків до автомобіля вважає доказом умислу ОСОБА_6 , а тому просить скасувати оскаржувану постанову та направити матеріали провадження для продовження досудового розслідування.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 скаргу підтримали. Додатково зазначили про те, що дізнавач в ході розслідування не встановили мотиву вчинення правопорушення, розміру заподіяної шкоди, не допитали усіх свідків у провадженні, не вжив заходів до відшкодування винним заподіяної шкоди та притягнення останньої до кримінальної відповідальності.
Дізнавач-інспектор ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу заперечив, вказав, що у справі були допитані потерпілий та свідок ОСОБА_6 . Останній вказав на свій стан сп`яніння під час проникнення до автомобіля потерпілого. Зазначив, що переплутав автомобіль УАЗ із автомобілем ВАЗ, який належить його товаришу ОСОБА_7 . Під час розслідування було встановлено, що дійсно ОСОБА_7 має автомобіль та проживає поруч із місцем події. Дані обставини вказали на відсутність прямого умислу ОСОБА_6 на незаконне проникнення у автомобіль потерпілого.
Заслухавши доводи скаржника та дізнавача, перевіривши матеріали скарги та витребуваного кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, рішення дізнавача про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Витребувані судом матеріали кримінального провадження № 0000058 не містять доказів про вручення ОСОБА_8 оскаржуваної постанови від 27 серпня 2020 року, відтак у суду відсутні будь-які підстави стверджувати про пропущення ним строку, визначеного ч.1 ст.304 КПК України, у зв`язку з чим суд провів розгляд скарги по суті.
У відповідності до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ч.2 ст.298 КПК України, досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень його глави 25.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, та інші.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,- на потерпілого.
За змістом ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій і негласних слідчих дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових і фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
На підставі ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Слідчий суддя також враховує, що у силу ст.110 КПК України, постанова слідчого має містити відомості про зміст обставин, які є підставою для її прийняття, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.
Таким чином, законним процесуальне рішення у кримінальному провадженні може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним положенням закону.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення (формою закінчення досудового розслідування), а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, які були одержані під час кримінального провадження у передбачений КПК України процесуальний спосіб.
У відповідності до положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09 серпня 2020 року до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області надійшла заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. За змістом фабули правопорушення, 09 серпня 2020 року в місті Володимир-Волинський ОСОБА_6 , шляхом пошкодження замка на дверях автомобіля УАЗ452, р.н. НОМЕР_1 , проник у нього, де ліг спати, чим незаконно порушив право на недоторканність іншого володіння ОСОБА_3 .
Проведеним оглядом місця події від 09 серпня 2020 року підтверджено факт злому ручки дверей і замка автомобіля УАЗ452, р.н. НОМЕР_1 , який належить потерпілому, виявлено у ньому мобільний телефон ОСОБА_6 .
В ході досудового розслідування було вручено ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права потерпілого та проведено його допит. В ході надання пояснень та допиту, ОСОБА_3 підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених ним у заяві. Вказав на заподіяння йому кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.
У своїх поясненнях ОСОБА_6 зазначив, що 09 серпня 2020 року перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. По дорозі додому зрозумів, що дійти не зможе, а тому вирішив переночувати у автомобілі марки ВАЗ свого товариша ОСОБА_7 . Підійшовши до автомобіля відкрив його та ліг спати. Зранку його розбудив ОСОБА_3 , і лише тоді він зрозумів,що помилився і проник не в той автомобіль.
Показаннями свідка ОСОБА_7 встановлено, що дійсно він є власником автомобіля ВАЗ, проживає неподалік місця події та знає ОСОБА_6 .
Інших слідчих (процесуальних) дій у справі не проводилось.
З оскаржуваної постанови вбачається, що дізнавачем було прийнято рішення про відсутність в діях ОСОБА_6 прямого умислу на проникнення до автомобіля потерпілого, а отже складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. У зв`язку з цим провадження у справі було закрито.
До такого висновку дізнавач прийшов на підставі пояснень самого ОСОБА_6 . Оцінка показань потерпілого у даному прийнятому процесуальному рішенні у справі надана не була.
Положеннями ч.2 ст.24 КК України визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Отже, визначальним фактором для встановлення даної форми вини особи, є суб`єктивне усвідомлення нею суспільно небезпечного характеру своїх діянь, а в той же час спрямованість її дій на досягнення задуманої мети.

Дізнавач у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження, акцентував увагу на помилці ОСОБА_6 у виборі предмета (об`єкта) кримінально-протиправного посягання, проте жодним чином не надав оцінки його суб`єктивному відношенню до вчинених дій, їх характері, зокрема також і наслідків, в тому числі заподіяній шкоді потерпілому.

Фактична помилка - це неправильне уявлення особи про фактичні об`єктивні ознаки вчинюваного нею діяння. При фактичній помилці особа правильно оцінює юридичну, правову характеристику певного діяння як конкретного правопорушення, проте помиляється у його фактичних ознаках.

В теорії кримінального права залежно від того, у змісті яких саме об`єктивних ознаках помиляється особа, розрізняють такі види фактичної помилки: а) помилку в об`єкті та предметі посягання; б) помилку в характері діяння (дії або бездіяльності); в) помилку в причинному зв`язку; г) помилку в особі потерпілого.

Помилка в об`єкті полягає в неправильному уявленні особи про характер тих суспільних відносин, на які посягає її діяння. Особа спрямовує своє діяння на заподіяння шкоди одному об`єкту, але внаслідок її помилки шкода фактично заподіюється іншому об`єкту. У більшості випадків помилка в об`єкті пов`язана з помилкою особи в предметі злочину, а через неї - в його об`єкті.

При помилці в родовому об`єктові посягання:

1)скоєне кваліфікується як замах на заподіяння шкоди об`єктові стосовно якого був спрямований умисел;

2)якщо обстановка вчинення злочину не давала можливості визначити родову належність об`єкта посягання, то скоєне кваліфікується як закінчений злочин посягання на той об`єкт, якому фактично заподіяно шкоду;

3)якщо виникає помилка в потерпілому як різновид помилки в родовому об`єктові, скоєне кваліфікується за сукупністю: як замах на заподіяння шкоди об`єктові, стосовно якого був спрямований злочин, та закінчений злочин посягання на той об`єкт, якому фактично заподіяно шкоду.

В будь-якому випадку такого роду помилки не виключають умислу особи на вчинення правопорушення.

В даному випадку дізнавачем у оскаржуваній постанові не вмотивовано висновки про відсутність умислу ОСОБА_6 на вчинення правопорушення. Разом з тим остаточне рішення у справі прийняте на підставі взаємовиключних доказів з наданням переваги суперечливим поясненням ОСОБА_6 . Залишено поза увагою обґрунтування дій останнього, спрямованих на пошкодження замків автомобіля; встановлення обстановки правопорушення та визначення можливості ОСОБА_6 відрізнити легковий автомобіль марки ВАЗ від вантажного автомобіля марки УАЗ.
Крім того у кримінальному провадженні не визначено розмір заподіяної шкоди потерпілому, що також входить до предмету доказування у відповідності до п.3 ч.1ст.91 КПК України.
Закриття кримінального провадження без проведення в ньому всебічного досудового розслідування, посилання в процесуальному документі на взаємовиключні висновки щодо одних і тих же обставин, які підлягали з`ясуванню, є неприпустимим, суперечать завданням кримінального провадження, грубо порушують права потерпілого.
Таким чином, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження № 0000058, дізнавач допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У відповідності до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю щодо дотримання законності під час досудового розслідування.
Вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000058, постанову про закриття кримінального провадження в ньому, слідчий суддя прийшов до висновків про необхідність скасування даної постанови, оскільки вона не відповідає вимогам вищевказаних законодавчих положень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 26, 242, 303, 305-307 КПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову від 27 серпня 2020 року дізнавача-інспектора сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000058, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0000058 повернути до сектору дізнання Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 01.10.2020 року.

Слідчий суддя: (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1