ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 626/2566/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2841/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі усіх потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 06 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою, поміж іншим, задоволено клопотання прокурора продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, до 13:00 год. 13 08 2020 року, включно (а.с.41-47).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під варту, а саме домашній арешт в нічну пору доби або особисте зобов`язання.

В обґрунтування таких вимог зазначив, що припущення прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК є необґрунтованими, вина в інкримінованих йому злочинах не доведена, справа сфабрикована стороною обвинувачення. Зазначив, що має міцні соціальні зв`язки та власне домоволодіння, де і проживатиме у випадку зміни запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, вважали, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прокурор вважав, що рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є обґрунтованим, підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.
Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду обвинувального акту внесеного до ЄРДР за № 0000168 від 14 03 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, судом першої інстанції постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо останнього на 60 днів, тобто до 13 08 2020 року, включно.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, які згідно класифікації, наведеної в ст.12 КК України, відносяться в тому числі до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.
Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів, в тому числі корисливих злочинів проти власності, маючи не зняті та не погашені судимості, за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі за ст. 185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно скоїв нові умисні злочини проти власності, неодружений, офіційно не працевлаштований.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам можливості його переховування від суду або вчинити новий злочин.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, що в сукупності з іншими встановленими даними, зокрема про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вдатися до дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Разом з тим, як вбачаться з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, не всі свідки допитані, та не всі докази досліджено, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що наявні ризики незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілих з тією метою, щоб вони не надавали викривальних показань стосовно нього.
Ризик вчинення обвинуваченим нового злочину обумовлений кількістю його попередніх судимостей, а також тим, що маючи не зняті та не погашені судимості, ОСОБА_7 вчинив нові умисні корисливі злочини, що вказує на кримінальну спрямованість його особистості, демонструє явну неповагу до суспільства та свідчить про нехтування охоронюваних Конституцією України прав і свобод людини.
Дані обставини в сукупності виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і конкретних потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В апеляційній скарзі обвинувачений хоча і посилається на необґрунтованість доводів прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, проте не наводить жодних обставин, які б їх спростовували, або могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема щодо недоведеності його вини в інкримінованих злочинах, то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.
Так, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 триває, потерпілі і свідки, в даному кримінальному провадженні не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту, не досліджені у повному обсязі, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст.392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.
Неправомірні, на думку обвинуваченого, дії прокурора та слідчого, ОСОБА_7 не позбавлений права оскаржити в порядку, передбаченому кримінальним-процесуальним законом.
Наявність малолітньої дитини, на що посилається обвинувачений у поданій скарзі, не є безумовною підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу. Разом з тим, усвідомлення відповідальності за малолітню доньку не послужило стримуючим фактором при скоєнні обвинуваченим протиправних дій.
Відсутність офіційного джерела доходу може послужити стимулюючим фактором для скоєння нового корисливого злочину.
Інших доводів, які стосуються предмету розгляду даної справи, які спростовували б необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, та вказували б на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апелянтом не наведено.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, за доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 06 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 08 2020 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4