УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 000074 від 31.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання прокурора, Одеською місцевою прокуратурою № 1 31.07.2020 року внесено відомості, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000074 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.12.2019 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_4 на підставі технічного паспорту від 11.12.2019 року та довідки від 11.12.2019 року, виданих ФОП ОСОБА_5 , прийнято рішення про держану реєстрацію прав, а саме права власності на господарські нежитлові будівлі площею 469,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з, за ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_5 від 11.12.2019 року, яка стала підставою для реєстрації права власності на вищевказані нежитлові будівлі, під час технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 з, встановлено, що ОСОБА_6 у 1990 році побудовано господарські будівлі та споруди за вищевказаною адресою загальною площею 469,7 кв.м.

У довідці від 11.12.2019 року ФОП ОСОБА_5 посилається на роз`яснення Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року № 8.4-35//18/1, відповідно до якого індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Крім того, ФОП ОСОБА_5 зазначено, що у зв`язку з тим, що господарські нежитлові будівлі літ. «Е», «Л», «М», «К», а також господарські споруди літ. «П», «Н», «О», «Я» побудовано до 05.08.1990 відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 № 582/5773, вони не є самочинним будівництвом та не підлягають введенню в експлуатацію.

Однак, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року №8.4-35//18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 05 серпня 1992 року» відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 Цивільного кодексу України.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.

Фактично, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Вказаним вище листом передбачено, що не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію лише індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, для яких фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Вказане положення також передбачено ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.

Так, для реєстрації права власності на інші види нерухомості вищевказаним законодавством передбачено інший порядок реєстрації речових прав.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи, що господарські нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з, не є індивідуальним (садибним) житловим будинком, садовим, дачним будинком чи господарськими (присадибними) будівлями чи спорудами, збудованими до 05 серпня 1992 року, та право власності на них не підлягає реєстрації лише на підставі технічного паспорту, всупереч встановленому законом порядку, зареєстрував право власності на вказані об`єкти нерухомості.

В свою чергу, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_4 , отримавши документи, надані ОСОБА_6 , а саме технічний паспорт від 11.12.2019 та довідку від 11.12.2019 року, виданих ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якої нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з, начебто побудовані у 1990 році, достовірно усвідомлюючи, що вказані нежитлові приміщення не є індивідуальним (садибним) житловим будинком, садовим, дачним будинком чи господарськими (присадибними) будівлями чи спорудами, збудованими до 05 серпня 1992 року та не підлягають державній реєстрації в порядку, передбаченому 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, здійснено державну реєстрацію права власності, незважаючи на вимоги ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, державний реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації прав.

14.05.2020 року державним реєстратором Відділу надання адміністративних послуг Біляївської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_7 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 24.03.2020 року, виданого ОСОБА_6 , прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55з, за ТОВ «ВЕБПІК».

Прокурор звертається з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження, а також забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні наполягала на задоволенні клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчим суддею, з метою забезпечення арешту майна було прийнято рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування та про розгляд клопотання про арешт майна без участі власника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими прокурор обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до матеріалів наданих з клопотанням, 03 серпня 2020 року господарські нежитлові будівлі за адресою: м.Одеса, Люстдорфська дорога, 55з, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) визнані речовими доказами в кримінальному провадженні № 000074 від 31.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Так, розглянувши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечення збереження речових доказів.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене в клопотанні майно може призвести до його подальшого переоформлення, та можливого знищення, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що є наявні підстави вважати, що нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: м.Одеса, Люстдорфська дорога, 55з, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), є предметом злочину та з метою забезпечення збереження такого майна, виключення можливості знищення, спотворення, перепродажу або іншого відчуження, вищевказаних об`єктів нерухомості, беручи до уваги правове обґрунтування клопотання, клопотання слідчого про накладення арешту майна підлягає задоволенню.

Таким чином, в судовому засіданні прокурором та слідчим повністю доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.93, 100, 131, 132, 170-175, 309, 369 372, 392 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 000074 від 31.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на: господарські нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 з, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1