КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

29 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,

та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
який обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою, обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12 січня 2021 року, включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, альтернативні запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених перебуваючи на волі переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, вимоги та зміст яких є ідентичними, та в яких просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 і ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обраний до них раніше у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: щодо ОСОБА_6 домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 06:00 год., заставу чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого; щодо ОСОБА_5 домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 22:00 до 06:00 год., заставу чи особисте зобов`язання із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням процесуальних норм.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише вказав на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування та наведення будь-яких належних доказів.
Сторона захисту вказує на те, що прокурор обґрунтовував клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених лише зазначенням про існування ризику впливу на свідків і потерпілих, та переховування обвинувачених від суду, а не про інші ризики зазначені судом в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, адвокат вважає, що суд не перевірив належним чином доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не надано жодної оцінки в частині безпідставного затримання обвинувачених, відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, а також не спростовано відсутності підстав продовження запобіжного заходу.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинувачених під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Захисник ОСОБА_7 зазначає у скарзі на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави та не навів обставин та мотивів використання свого права не визначати розмір застави, як і взагалі не розглянув можливості застосування альтернативного запобіжного заходу застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинувачених та просив залишити їх без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника в апеляційних скаргах на те, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення, як щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і щодо неможливості застосування до них іншого більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим тримання обвинувачених під вартою слід визнати незаконним та необґрунтованим, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року, оскільки, незважаючи на доводи скарги, суд апеляційної інстанції вважає вказану ухвалу законною та обґрунтованою.
Що ж стосується посилання захисника на те, що при постановленні ухвали про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції не визначив розміру застави, то воно також не може бути визнане обґрунтованим та служити підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на те, що суд скористався своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, зокрема щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування, які інкриміновані обом обвинуваченим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу кожного обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до 12 січня 2021 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 758/1857/20

Номер провадження: 11кп/824/3966/2020

Категорія: ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1