Літинський районний суд Вінницької області
Справа № 137/1388/20
У Х В А Л А

"24" грудня 2020 р.

Слідчий суддя Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин клопотання ОСОБА_3 , власник арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, в якому зазначає, що ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 року накладено арешт на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000186 від 16.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові зеленого кольору, 1992 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові зеленого кольору, 1992 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ключ запалення від автомобіля марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .
Клопотання мотивує тим, що слідчим було проведено всі необхідні слідчі дії із зазначеним майном, а тому вважають, що відпала потреба в застосуванні арешту.

Просить скасувати накладений арешт.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 клопотання підтримав повністю і просить його задовольнити. Суду пояснив, що автомобіль йому потрібен для заробітку коштів на проживання, оскільки він ним здійснює перевезення, а накладений арешт поставив його сім`ю в скрутне матеріальне становище, оскільки іншого доходу він не має.

Представник Літинського ВП Калинівського ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Надали суду Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно, якого встановлено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000186 від 16.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України направлено до суду з обвинувальним актом - 16.12.2020.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами ч.1, ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети - забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення заявника, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування накладеного арешту.

Так, в судовому засіданні встановлено, що слідством проведено всі необхідні слідчі дії по вищезазначеному майну, зазначене майно необхідне власнику для господарської діяльності, а тому арешт накладений ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 року, на тимчасово вилучене майно, яке було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в застосуванні накладеного арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.132, ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , власник арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити. Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: 1. Автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові зеленого кольору, 1992 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 2. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові зеленого кольору, 1992 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3. Ключ запалення від автомобіля марки «Ford» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Ухвала оскарженню не підлягає.

С Суддя: ОСОБА_1