Справа № 450/1392/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1579/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджені прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок та ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 р. щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , виправданого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 р. ОСОБА_8 , визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_8 у виді домашнього арешту строком до 10.05.2019 р. скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Також Пустомитівським районним судом Львівської області 28 жовтня 2019 р. постановлено ухвалу, якою повідомлено прокурора Львівської області та начальника ГУ НП у Львівській області про факти ,грубого порушення працівниками органу досудового розслідування та органу обвинувачення вимог кримінально-процесуального законодавства і Конституції України, для вжиття відповідних заходів і належного реагування.
Згідно обвинувального акту від 23.04.2019 р. ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме, що він керуючись корисливим мотивом, вступив у злочинну змову із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, з метою протиправного заволодіння чужим майном, зокрема транспортним засобом марки "Форд Фокус" номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_7 та заволодів таким.

Так 17.01.2018 р. о 14 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи у ресторані "Відень", який знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Зимна Вода, вул. Яворівська, 4, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з погрозою застосування фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_7 , висловили незаконну вимогу останньому передати ключі від належного йому транспортного засобу марки "Форд Фокус" номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_3 .

На виконання незаконних вимог ОСОБА_8 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які супроводжувались погрозами застосування фізичного насильства, всупереч своїй волі потерпілий ОСОБА_7 передав обвинуваченому ключі від транспортного засобу марки "Форд Фокус" номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та невстановленій досудовим розслідуванням особі свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_3 .

В подальшому, цього ж дня, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, сів за кермо вказаного транспортного засобу марки "Форд Фокус" номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який був припаркований біля ресторану "Відень" за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Зимна Вода, вул.Яворівська, 4, та маючи можливість вільно керувати ним і здійснювати рух, залишив місце вчинення кримінального правопорушення на даному автомобілі, розпорядившись незаконно здобутим транспортним засобом на власний розсуд, а саме перегнав такий до свого знайомого свідка ОСОБА_10 і залишив на огородженому подвір"ї за адресою АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачувався у незаконному заволодінні транспортним засобом, з погрозою застосування насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.289 КК України.

Не погоджуючись із виправдувальним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Пустомитівського районного суду м. Львова від 28.10.2019 р. у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбуття покарання, встановивши іспитовий строк - 3 роки.

Також прокурор просить скасувати ухвалу суду Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.10.2019 р. як незаконну та таку, що суперечить вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що під час ухвалення вироку, судом жодним чином не дано оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, що він заволодів автомобілем ОСОБА_7 всупереч його волі, про відсутність у потерпілого перед обвинуваченим будь-яких боргових зобов`язань, про що останній неодноразово наголошував як на досудовому слідстві та і в суді першої інстанції, та хибно прийшов до висновку про наявність між ними цивільно-правових відносин, що не було у свою чергу підтверджено жодним доказом та відповідно судом не досліджено.

Судом при постановленні вироку, в описовій частині, не зазначено того, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході даної розмови підтверджував той факт, що під час останньої зустрічі із потерпілим були присутні люди, які, як зазначено в протоколі: «багато питань вміють вирішувати» та приїжджали до ОСОБА_7 на розмову на прохання обвинуваченого.

Разом з тим, у вироку наголошується про те, що показання ОСОБА_7 та мотиви обвинувачення ОСОБА_8 в частині попередньої змови із невстановленими досудовим розслідуванням особами, корисливого мотиву, мети незаконного збагачення, погрози застосування фізичного насильства та незаконного заволодіння транспортним засобом, спростовуються аудіозаписом розмов потерпілого і обвинуваченого, останній з яких неодноразово стверджував про добровільність залишення ключів, техпаспорта та автомобіля і відсутністю при цьому будь-яких невідомих осіб, що, на думку обвинувачення може свідчити лише про бажання обвинуваченого уникнути покарання.

Також судом не взято до уваги визнання ОСОБА_8 його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок і ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року, як незаконні, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 289 ч.2 КК України та призначити йому покарання, визначене законом.

Вважає вирок незаконним, оскільки суд неповно та не об`єктивно дослідив наявні у матеріалах провадження докази, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також при розгляді справи допустився істотних порушень процесуального закону.

Так, суд не надав віри поясненням потерпілого, а надав віри поясненням обвинуваченого, належним чином не мотивувавши своє рішення, вказавши, що пояснення потерпілого суперечать іншим, зібраним по справі доказам.

Також потерпілий заперечує факт неодноразової провокації обвинуваченого на визнання факту заволодіння ним автомобілем потерпілого шляхом погроз з боку невстановлених осіб.

Зазначає, що суд неодноразово обмежував права ОСОБА_7 , як потерпілого, зокрема право давати показання.

Окрім того, суд невірно встановив обставини справи і не дав належної оцінки ряду безспірних доказів, не врахував, що ОСОБА_8 визнав свою провину у вчиненому.

Також прокурор та потерпілий ОСОБА_7 вважають винесену ухвалу Пустомитівським районним судом від 28 жовтня 2019 року незаконною. Дана ухвала за своїм змістом і формою не передбачена жодною нормою чинного кримінального процесуального законодавства, що у свою чергу є порушенням вимог ст.9 КПК України щодо обов`язку неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України та інших актів законодавства.

Окрім того, суддя в даній ухвалі вказує на необхідність вирішення питання про притягнення потерпілого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст.384 КК України, не вказавши при цьому належної мотивації такого рішення, а саме не зазначено встановлених судом обставин із посиланням на докази вчинення останнім такого кримінального правопорушення, що є порушенням принципів, передбачених ст.69 Конституції України та ст.17 КПК України, а також того, що встановлення вини особи може бути тільки у вироку суду, в межах справи, за якою пред`явлено обвинувачення.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора та представника потерпілого, які підтримали свої апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти вимог апеляційних скарг, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення..

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2019 р. у судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено порядок дослідження доказів відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у повному обсязі пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається із технічного запису судового засідання під час допиту обвинувачений ОСОБА_8 визнав те, що в ході зустрічі, яка відбулась 17.01.2018 р., із ОСОБА_7 , погрожував йому та змусив потерпілого віддати йому належний транспортний засіб з метою повернення, як вважав обвинувачений, боргу. Однак, даному факту судом першої інстанції не надано оцінку та взагалі не викладено у вироку. При цьому, в ході судового засідання, суд, вийшовши за межі обвинувального акту, почав з`ясовувати наявність боргових зобов`язань між потерпілим та обвинуваченим, а не сам факт незаконного заволодіння.

Судом з`ясовувались питання про наявність боргових зобов`язань потерпілого перед обвинуваченим, а не факт заволодіння його транспортним засобом, що є в свою чергу істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.

Так колегією суддів встановлено, як і зазначають у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпілий, що суд першої інстанції не дав належної оцінки в судовому засіданні всім здобутим у кримінальному провадженні доказам, а лише дослідив матеріали негласних слідчих (розшукових) дій. Також судом першої інстанції не надано оцінки показанням потерпілого щодо обставин заволодіння обвинуваченим ОСОБА_8 транспортним засобом потерпілого.

Під час ухвалення вироку, судом першої інстанції не дано оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, що він заволодів автомобілем ОСОБА_7 всупереч його волі, про відсутність у потерпілого перед обвинуваченим будь-яких боргових зобов`язань, про що останній неодноразово наголошував та хибно прийшов до висновку про наявність між ними цивільно-правових відносин, що не було у свою чергу підтверджено жодним доказом та відповідно судом не досліджено.

Також судом не взято до уваги визнання ОСОБА_8 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, мотивуючи це тим, що останній у відсутності захисника та необхідних знань у сфері юриспруденції не усвідомлює суть вказаного обвинувачення, що суперечить тому, що судом відповідно до ст.348 КПК України обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення та з`ясовано, чи зрозуміле воно йому.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином колегією суддів встановлено неповноту та необ`єктивність дослідження, наявних у матеріалах провадження доказів, а відтак висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи суд першої інстанції допустився істотних порушень процесуального закону.

Зазначені вище, допущені судом першої інстанції порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне судове рішення.

Відтак, враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин подані апеляційні скарги прокурора підлягають до задоволення частково, а вирок скасуванню.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та апеляційній скарзі потерпілого. В подальшому необхідним буде співставити ці доводи із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те, що чинний процесуальний закон не передбачає винесення окремих ухвал, в тому числі й з питань, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, а відтак таке рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суперечить чинному законодавству та порушує один з головних принципів кримінального процесу - диспозитивність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному проваджені прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково,вирок та ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 р. щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4