Справа № 158/273/19 Провадження №11-кп/802/23/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.4 ст.296, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345, ч.2 ст.296 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КПК України не судимого,
засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 КК України, та призначено покарання:
- за ч.4 ст.296 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.343 КК України - у виді 1 (одного) місяця арешту;
- за ч.2 ст.345 КК України - у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомлятиме орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили змінено - із запобіжного заходу тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнено його з-під варти в залі суду негайно.
Застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Покладено на ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили такі обов`язки: 1) прибувати за першою вимогою до прокурора, суду; 2) не відлучатися із місця проживання без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Попереджено ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме - 09.08.2019 року і до дня зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - до 17.12.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого вироком Маневицького районного суду Волинської області від 21.09.2018 року за ч.1 ст.246 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн.,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомлятиме орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп., пов`язані із залученням експертів для проведення судової балістичної експертизи.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.
Скасовано арешт накладений слідчим суддею Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.07.2019 року на предмет ззовні схожий на вогнепальну зброю, а також предмет ззовні схожий на балон із сльозогінним газом.
У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Так, за вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 16.12.2018 року близько 18 год. 00 хв., перебуваючи в 38 кварталі 13 виділі Мощаницького лісництва ДП «Цуманське ЛГ», керуючись прямим умислом спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс майстру лісу вищевказаного лісництва ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року та Положення «Про державну лісову охорону» №976 від 16.09.2009 року працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням потерпілим своїх службових обов`язків по контролю за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу, працівнику правоохоронного органу, удар лівою рукою в область обличчя, після чого ОСОБА_11 впав на землю, чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітки з післятравматичною міжреберною невралгією зліва, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, закритий перелом кісток носа, синець в ділянці повіки даного ока. Згідно висновку СМЕ №54 від 23.01.2019 року за ступенем тяжкості забій грудної клітки з післятравматичною міжреберною невралгією зліва відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його лікування знадобився час більше 21-ї доби, струс головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки він є найлегшою черепно-мозковою травмою і для його лікування необхідний час більше 6, але менше 21-ї доби, решта тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 16.12.2018 року близько 18 год. 15 хв. начальник відділу охорони лісу ДП «Цуманське ЛГ» ОСОБА_12 , будучи працівником правоохоронного органу, відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року та Положення «Про державну лісову охорону» №976 від 16.09.2009 року, перебуваючи в смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області, виконуючи свої службові обов`язки, керуючи службовим транспортним засобом, з відповідними розпізнавальними смугами та емблемами, «Renault Duster», р.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Васильєва, здійснював переслідування осіб, які могли бути причетними до вчинення незаконної порубки дерев та, з метою уникнення відповідальності за вчинене ними правопорушення, намагалися втекти від працівника правоохоронного органу за допомогою транспортних засобів.
Під час цього ОСОБА_7 рухаючись по вказаній вулиці, керуючи транспортним засобом марки «Jeep», р.н. « НОМЕР_2 », з метою втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, умисно перегородив дорогу службовому автомобілю працівників лісової охорони під керуванням ОСОБА_12 своїм транспортним засобом, що унеможливило подальше переслідування правопорушників.
ОСОБА_8 засуджений за те, що він 17.06.2019 року близько 22 год. 40 хв., перебуваючи у групі із іншою невстановленою, на даний час, досудовим слідством, особою, знаходячись на місткові над р.Путилівка, по вул. Васильєва, при виїзді з смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області, умисно порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_10 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві та самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, яке виразилося в тому, що він використовуючи конфлікт, що виник між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , неподалік супермаркету «Наш-Край», що на вул. Шевченка, 1 у смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області, через засліплення світлом фар останнім, автомобіля в якому знаходився ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , як нікчемний привід для вчинення хуліганських дій, наніс кулаками рук близько 3-4 ударів в ділянку голови потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки зліва, рани слизової оболонки нижньої губи, множинних синців голови, які згідно висновку СМЕ №417 від 03.07.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Під час вказаних протиправних дій ОСОБА_8 невстановлена особа чоловічої статті, відразу підійшла до потерпілого та в ході зазначеного конфлікту безпричинно нанесла йому декілька ударів кулаками рук в потиличну ділянку голови та штовхнула останнього, в результаті чого ОСОБА_10 впав на землю.
В подальшому, 17.06.2019 року близько 22 год. 50 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на місткові над р. Путилівка, по вул. Васильєва, при виїзді з смт.Цумань, Ківерцівського району Волинської області, умисно порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яка виразилась у тому, що він, маючи при собі заздалегідь підготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: металеву дубинку чорного кольору, який зберігав у своєму транспортному засобі автомобілі марки «BMW X5», н.з. « НОМЕР_3 », користувачем якого він являється, застосовуючи фізичне насильство, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві та самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, яке виразилося в тому, що він, використовуючи конфлікт між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 , як нікчемний привід для вчинення злочину, безпричинно наніс вказаною дубинкою близько 15 ударів в ділянку голови та тіла потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран тім`яної ділянки, синця на передній поверхні лівого передпліччя, садна лівого ліктьового суглобу, забійних ран тулуба, плечових поясів та обох пліч, в кількості 15 штук, які згідно висновку СМЕ №417 від 03.07.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, даним вироком ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу, середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; умисного впливу на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків; грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, а ОСОБА_8 - за вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.
Не оспорюючи кваліфікації дій обвинувачених, прокурор в поданій апеляційній скарзі, оскаржував вирок суду з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначених покарань ступеню тяжкості злочину та особі обвинувачених, внаслідок його м`якості. Вказує на те, що судом першої інстанції не зазначено мотивів прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначених покарань із випробуванням з встановленням іспитового строку, що на його думку, при відсутності підстав для такого звільнення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції при прийнятті такого рішення належним чином не було враховано наявність обтяжуючої покарання обставини ОСОБА_8 рецидив злочинів, яка характеризує особу цього обвинуваченого як такого, що схильний до вчинення умисних злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, тобто як суспільно-небезпечну особу, що не дає підстав для висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано думку потерпілого щодо призначення першому покарання, котрий наполягав на призначенні реальної міри покарання. Зазначає і про те, що ОСОБА_7 визнаний винним за злочин, передбачений ч.1 ст.343 КК України, який він вчинив 16.12.2018 року. Вважає, що на даний час наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.343 КК України, оскільки з моменту його вчинення минуло більше двох років.

Посилаючись на це, в останніх змінах до апеляційної скарги, прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому:

- за ч.1 ст.343 КК України - покарання у виді 1 місяць арешту.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.1 ст.343 КК України.

- за ч.4 ст. 296 КК України - покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.345 КК України - покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 просив відхилити доводи скарги прокурора у зв`язку з її необґрунтованістю. Зазначав, що постановлений судом першої інстанції вирок узгоджується з вимогами ст.ст.50, 65 КК України, його висновки належним чином мотивовані, а тому апеляційна скарга прокурора є надуманою, а підстави для його скасування відсутні. Просив вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.12.2019 року залишити без змін, задовольнивши його клопотання щодо звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.343 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги із доповненнями до неї, прокурора, який просив апеляцію задовольнити, обвинувачених, захисника, які скаргу заперечили через її безпідставність, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального провадження та висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 КК України та кваліфікація його дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд вирок суду у цій частині не перевіряє.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає, що вони є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу із врахуванням наступного.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд згідно із ст.65 КК України призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Пленум Верховного Суду України у п.п. 2, 3, 4 своєї постанови №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 ККУ), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинені ним злочини із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів (ч.4 ст.296, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 ККУ) згідно із положеннями ст.12 КК України, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та добровільне відшкодування шкоди), особу обвинуваченого, який раніше згідно із ст.89 КК України не судимий, те, що він є особою молодого віку, одруженим, негативно характеризується за місцем проживання, брав безпосередню участь у Антитерористичній операції у Донецькій та Луганській областях, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характер і ступінь тяжкості наслідків від злочину, а також його поведінку як під час та після вчинення злочину.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, а також враховуючи норми законодавства, апеляційний суд вважає, що вид та міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинені ним злочини судом першої інстанції обрана вірно у відповідності до положень ст.65 КК України.
Водночас, суд першої інстанції пославшись на вищевказані обставини дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто звільнив його від відбування покарання з випробуванням. Однак, при цьому суд не в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ, а також не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ним злочинів, наслідки від їх вчинення, характер і ступінь суспільної небезпечності злочинів, даних, що характеризують особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд першої інстанції не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження. Суд лише вказав про те, що таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави у приватне життя особи винного повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі винного.

А тому, вирок суду першої інстанції в означеній вище частині не відповідає вимогам закону, що відповідно до положень ч.2 ст.409 та ст.414 КПК України, є підставою для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Ухвалюючи новий вирок в частині призначення покарання, апеляційний суд відповідно до положень ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи винного, та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, тобто тих обставин, які викладені у вироку суду першої інстанції, а також думку потерпілого, що враховується при призначенні покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання без застосування інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України.

Крім того, як вбачається з кримінального провадження ОСОБА_7 визнаний винним за злочин, передбачений ч.1 ст.343 КК України, який він вчинив 16.12.2018 року.

Апеляційний суд вважає, що на даний час наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.343 КК України, оскільки з моменту його вчинення минуло більше двох років.

Таким чином, апеляційний суд призначає обвинуваченому ОСОБА_7 таке покарання:

- за ч.1 ст.343 КК України - у виді 1 місяць арешту.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.1 ст.343 КК України.

- за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Таке покарання на думку апеляційного суду буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В іншій частині вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.12.2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 :

- за ч.1 ст. 343 КК України - у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.1 ст.343 КК України.

- за ч.4 ст. 296 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.345 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 09.08.2019 року і до дня зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання до 17.12.2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.12.2019 року, - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді