Провадження №11-кп/801/1176/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0004339 від 29.10.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні № 0004339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 04.09.2020 року до 02.11.2020 року включно.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , непогодившись з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 року, подав апеляційну скаргу, просив змінити ухвалу Вінницького міського суду від 04.09.2020 року, доповнити ухвалу вказівкою про визначення застави у мінімальному розмірі.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що ухвала Вінницького міського суду від 04.09.2020 року винесена без урахуванням всіх фактичних обставин справи, судом при задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу необгрунтовано та безпідставно не визначено розмір застави.
Судом, в порушення ст. 199 КПК України не враховано, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою біля 2 років, має сімю та постійне місце проживання, дружину, батьків.
Жодний ризик у клопотанні про продовження строку триманні під вартою, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений та не конкретизований у ухвалі суду.
Суд вирішуючи питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не порушив питання щодо визначення застави, однак зазначив, що застава не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тобто суд керувався припущеннями. Між тим застава раніше визначена в ухвалі слідчого судді під час досудового розслідування.
За таких обставин, судом першої інстанції необгрунтовано не визначено розмір застави ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив відмовити, вказав що застава вже була визначена відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , питання щодо її скасування, зменшення не вирішувалося, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, просив змінити ухвалу Вінницького міського суду від 04.09.2020 року та доповнити ухвалу вказівкою про визначення застави у мінімальному розмірі, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004339 від 29.10.2018 рок по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України скерований до суду, триває судовий розгляд.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Безпідставними є посилання захисника ОСОБА_6 , що ризики наведені прокурором та які зазначені в ухвалі суду є необгрунтованими, оскільки прокурором доведено, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, на даний час вони не зменшилися, а в сукупності дають достатні правові підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні ряду умисних тяжких корисливих злочинів, в період непогашених судимостей, за які в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, раніше судимий, не має постійного місця роботи та постійного законного джерела доходів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Рішення суду щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Не приймає суд апеляційної інстанції до уваги доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо доповнення ухвали суду вказівкою про визначення застави у мінімальному розмірі.
Розмір застави встановлюється відповідно до ст. 183 КПК України за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Розглядаючи під час судового розгляду клопотання сторони обвинувачення, щодо доцільності продовження тримання під вартою, суд повинен керуватися положеннями глави 18 КПК України і, зокрема ст. 177, ст.178, ст. 194 КПК України.
Питання застосування застави не вирішується при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки згідно ст. 331 КПК України, суд скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців, інші рішення КПК не передбачені .
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4