Справа № 369/20/20
Провадження № 1-кп/369/697/20
В И Р О К
іменем України
05.11.20 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005365 від 07.11.2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, мешканця АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працює, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
встановив:

06.11.2019 року близько 18 години водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 (який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 ), рухався по вулиці Звенигородській в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області зі сторони автодороги «Київ-Одеса» у напрямку центра села.

Рухаючись у вказаному напрямку, поблизу будинку № 201а, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, належним чином не відреагував на її зміну, та при наближенні до нерегульованому пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину вулиці Звенигородської по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому проксимального кінця діафізу лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, що, згідно висновку судово-медичної експертизи № 264/Д від 14.12.2019 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життя або здоров`я громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньо тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у висунутому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини вчиненого, а також повідомив, що автомобілем «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 , він управляв на підставі договору прокату, транспортний засіб використовував у службі таксі, ДТП сталась у темну пору доби, пішохідний перехід не освітлюється, після наїзду він відразу зупинив автомобіль, та опікувався пішоходом, в подальшому, повідомив про страховий випадок страхову компанію «Альфа-Гарант», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, на якому він потрапив в ДТП, а також самостійно отримав відео з камер відеонагляду, яке передав слідчому, у вчиненому щиро розкаявся, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки водіння автомобіля є його основним заробітком, він сирота, проживає сам, отриманим заробітком збирається відшкодувати шкоду потерпіломц.
Потерпілий ОСОБА_4 суду повідомив, що він має статус вимушеного переселенця, саме 06.11.20219 року він прямував на роботу для працевлаштування, оскільки до цього дня проходив стажування, проте на пішохідному переході його збив автомобіль. Він отримав болючу травму, лікувався, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення з обвинуваченого на свою користь 184886 грн. матеріальної шкоди, яка складається з 92443 грн. вже понесених витрат на лікування, такої ж суми (92443 грн.), яка потрібна буде на подальше лікування, 20000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, докази про оплату таких послуг, відповідно до позовної заяви, зобов`язався надати до закінчення судових дебатів, та 150000 грн. моральної шкоди, вважав, що обвинувачений заслуговує покарання згідно закону.

За таких обставин, враховуючи позицію обвинуваченого, з`ясувавши, чи правильно розуміють всі учасники зміст фактичних обставин, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України з допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, документів, які стосуються цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.
Тому суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена повністю і кваліфікує його дії за вказаною статтею як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд бере до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, сирота. Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують відповідальність, не встановлено.

На підставі викладеного суд, враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_8 діяння приходить до переконання про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, без призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що дасть можливість ОСОБА_8 працювати, заробити гроші та відшкодувати завдану шкоду потерпілому. При прийнятті такого рішення суд також враховує, що на момент ДТП ст. 286 КК України діяла в редакції, перша частина якої не передбачала обов`язкове призначення додаткової міри покарання.
Крім того, враховуючи ставлення обвинуваченого, його молодий вік та відсутність судимостей, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю його поведінки уповноваженим органом з питань пробації, а тому ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з встановленням іспитового строку.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд, виходячи з вимог ст. ст. 127 129 КПК України, з`ясувавши доводи потерпілого, приходить до наступних висновків.
Так, суд вважає, що під час розгляду справи потерпілим доведено, що у зв`язку з отриманою в ДТП травмою ним понесені витрати на лікування у розмірі 74289,56 грн., що підтверджується наданими чеками на 6198,10 грн. (а.с. 45), на 18000 грн., 91,46 грн. (а.с. 46), та розпискою про отримання 50000 грн. (а.с. 48). В решті вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підтверджені документально, а так само не надано документів про оплату послуг адвоката.

При з`ясуванні доводів потерпілого щодо завдання моральної шкоди, суд вважає, що дійсно потерпілий зазнав втрат немайнового характеру, тому, виходячи з вимог розумності та співмірності, позов в частині стягнення моральної шкоди задовольняє частково в сумі 50000 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, мешканця АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 (сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 56 коп. та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. завданої моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0005365 у розмірі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 24 коп.

Речові докази у справі:
-автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_9 , залишати в його розпорядженні;
-диск з відеозаписом події зберігати при матеріалах справи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою від 13.11.2019 року слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_10 на автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo», д/н НОМЕР_2 , зеленого кольору, 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1