ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2816/20 Справа № 190/800/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 Дніпропетровської області про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, який до засудження не працював, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволені сумісного подання ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 Дніпропетровської області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що дані про особу засудженого в цілому (відношення засудженого до вчинених злочинів безконтрольне вчинення злочинів в період з 2017 р. по 2019 р., не відшкодування шкоди потерпілим, поведінка останнього за весь час відбуття покарання та отримання лише одного заохочення в останній період, не погашення штрафів за вчинення адміністративних правопорушень) не можуть свідчити про його виправлення.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та застосувати щодо нього підстави ст. 82 КК України.
Посилається на те, що працевлаштований на Швейну дільницю, де отримує заробітну плату. З нього утримують частину коштів за виконавчими листами. Його батьки погасили 16.07.2020 року повністю позов за вироком суду від 25.07.2017 року в сумі 2776 грн. 96 коп.
Зазначає, що відповідно до характеристики від 03.10.2019 року характеризується задовільно, а згідно характеристики від 25.06.2020 року характеризується позитивно, до роботи відноситься добре, дотримується норм та правил утримання, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу, стягнень не має, має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку. Приймає активну участь в житті відділення та культурно-масових заходах. У вчиненому щиросердно кається.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити. Застосувати підстави ст. 82 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 17 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вимогами ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Згідно зі ст. 8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке може бути застосоване лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Вказаним вироком зараховано у строк відбуття покарання період знаходження під вартою з 02.05.2018 року по 01.03.2019 року.
Початок строку відбування покарання: 01.03.2019 року.
Кінець строку 02.05.2022 року.
В установах виконання покарань за останніми судимостями знаходиться з 05.05.2018 року.
За період відбування покарання в установі виконання покарань №4 м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.10.2018 року відбуває покарання в Державній установі П`ятихатська виправна колонія, працевлаштований на виробництві установи до швейної дільниці.
За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має одне заохочення, стягнень не має.
Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. До представників адміністрації установи відноситься ввічливо, на зауваження та проведення виховної роботи реагує добре. Приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі.
02.10.2019 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання, відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Відносно засудженого мається 6 виконавчих проваджень щодо стягнення коштів, по 4 провадженням щодо штрафів в справах про адміністративні правопорушення які на теперішній час не виконані, погашено стягнення лише 16.07.2020 року, за провадженням по вироку суду від 25.07.2017 року, за вироком від 01.03.2019 року відшкодування шкоди потерпілому не проведено до теперішнього часу.
Враховуючи викладене, а також те, що переважний час строку відбування покарання поведінка засудженого була пасивною, він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення за весь час відбування покарання, і лише в кінці 2019 року його поведінка покращилась, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні подання установи про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 82 КК України.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, тому не можуть спростовуватися апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскарженою ухвалою.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні подання установи, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 Дніпропетровської області про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4