ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1625/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 646/4327/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

заявника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність керівника прокуратури Харківської області,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність керівника прокуратури Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді і зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження за його скаргою. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що 04.08.2020 він звернувся до слідчого судді зі скаргою на керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 в порядку ст. 303 КПК України, в якій просив визнати бездіяльність керівника прокуратури Харківської області та зобов`язати його доручити процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 000657 від 12.05.2020 за ч. 1 ст. 367 КК України Відділу процесуального керівництва за досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, а також зобов`язати повідомити, якому саме прокурору (або старшому прокурору групи прокурорів) та з якого структурного підрозділу буде доручено процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні. 05.08.2020 було відмовлено у відкритті провадження ухвалою слідчого судді, яку він вважає незаконною, оскільки на практиці суд доручав прокурорам визначити підслідність, а саме в травні 2018 року Печерським районним судом міста Києва було задоволено скаргу сторони захисту заступника голови Запорізької обласної ради ОСОБА_8 , підозрюваного у справі стосовно «фіктивних тендерів» та зобов`язано керівництво ГПУ визначити підслідність у вищевказаному кримінальному провадженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухав доповідь судді, пояснення заявника, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевірив матеріали судового провадження судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 04.08.2020 р. ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив суд визнати бездіяльність керівника прокуратури Харківської області та зобов`язати його доручити процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657 від 12.05.2020 за ч.1 ст.367 КК України Відділу процесуального керівництва за досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, а також зобов`язати повідомити, якому саме прокурору (або старшому прокурору групи прокурорів) та з якого структурного підрозділу буде доручено процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Відмовляючи ОСОБА_6 у відкритті провадження за його скаргою, слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що «бездіяльність» слідчого, дізнавача, прокурора визначена в якості предмету оскарження лише у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка, наряду з можливістю оскарження бездіяльності, пов`язаної з нездійсненням певних дій, п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України передбачає можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності, яка полягає у нездійсненні слідчим, дізнавачем або прокурором інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. При цьому, оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, можливе лише в разі визначення у КПК України конкретного обов`язку щодо вчинення таких дій. З урахуванням викладеного, вимоги, викладені в поданій до суду скарзі, не можуть бути оскаржені в порядку ч. 1 ст.303КПК України слідчому судді.

Судова колегія погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Конкретні випадки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.303 КПК України. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним. З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Зі змісту скарги заявника вбачається, що він просив суд визнати бездіяльність керівника прокуратури Харківської області та зобов`язати його доручити процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657 від 12.05.2020 за ч.1 ст.367 КК України Відділу процесуального керівництва за досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, а також зобов`язати повідомити, якому саме прокурору (або старшому прокурору групи прокурорів) та з якого структурного підрозділу буде доручено процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні. Вказані вимоги заявника: зобов`язати керівника прокуратури доручити процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, а також зобов`язати повідомити, якому саме прокурору та з якого структурного підрозділу буде доручено процесуальне керівництво не підлягають оскарженню в порядку ст. 303 КПК України, в якій зазначено вичерпний перелік бездіяльності та рішень слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

Виходячи зі змісту поданого ОСОБА_6 клопотання керівнику прокуратури, колегія суддів враховує, що чинний КПК України не містить чіткого регулювання щодо розгляду цих процесуальних дій за цим клопотанням у певні строки.

Більш того, зі змісту скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника прокуратури Харківської області не вбачається, чи є він заявником, потерпілим або представником потерпілого, або іншою особою, вичерпний перелік яких зазначено в п.1 ч.1 ст. 303 КПК України. А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 . Чинний КПК України обмежує можливість подання клопотання учасниками процесу під час досудового розслідування, оскільки законодавець у конкретному випадку чітко зазначає процесуальний статус осіб, які мають право звертатись з клопотанням, скаргою або апеляційною скаргою.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій наведені аргументовані підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 і які в повній мірі відповідають вимогам кримінально-процесуального закону.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права с принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judiсаtа, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якою є право доступу до суду (рішення у справі Gоldеr v. The United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія А №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за ОСОБА_6 законним і обґрунтованим. Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді