Провадження № 11-кп/824/2613/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції Державної установи «Київський слідчий ізолятор»
захисника ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Корост, Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2018 за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 /сім/років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за наступних обставин.
14 жовтня 2017 року приблизно о 19 год. 30 хв. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи на території Центрального залізничного вокзалу станції «Київ-Пасажирський», що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 та помітивши раніше невідомого їм чоловіка потерпілого ОСОБА_10 вирішили у останнього відкрито викрасти чуже майно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, вступивши між собою у злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи з корисливих мотивів, та бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, підійшли до потерпілого та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, попросила у ОСОБА_10 мобільний телефон подзвонити, на що останній погодився, і надав належний йому мобільний телефон марки «Meizu M5» імеі867006, імеі 2: НОМЕР_1 вартістю 3299 гривень, у силіконовому чохлі вартістю 109 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 30 гривень, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 50 гривень. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, почала тікати. Наздогнавши вищезазначену особу на краю платформи Центрального залізничного вокзалу, потерпілий попросив повернути телефон. У відповідь, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, нанесла ОСОБА_10 один удар правою рукою в обличчя, який з метою самозахисту, став чинити опір. В цей час неповнолітній ОСОБА_6 підбіг до потерпілого і разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, почали вимагати у потерпілого гроші, на що останній відповів відмовою. З метою подолання опору з боку потерпілого, обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому удар в область голови тупим предметом, який тримав в руці, застосувавши до останнього фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, від якого останній впав на землю, та втратив свідомість.

Внаслідок насильницьких дій обвинуваченого потерпілому спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 в присутності невстановленої досудовим розслідуванням особи, який спостерігав за навколишнім середовищем, обшукав кишені одягу потерпілого, та заволодів грошовими коштами останнього в сумі 450 гривень.

Після вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3 938.00 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №9, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2020 щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання та визначити ОСОБА_6 покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2018 більш суворим покаранням за даним вироком у виді 7 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що 12.06.2020 Київською місцевою прокуратурою №9 з сектора інформаційної підтримки Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві було отримано інформацію про те, що вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2018 ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин. Таким чином, на переконання апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки в описовій та резолютивній частині оскаржуваного вироку не врахував наявність вироку Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2018 та при призначенні остаточного покарання не застосував положення ч.4 ст. 70 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, правильність кваліфікації дій останнього, вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності зміни вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що вироком Березанівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.
За змістом ч.4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами першою-третьою цієї статті.
З огляду на те, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України вчинив 14 жовтня 2017 року, тобто до ухвалення вироку Березнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року, то остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за правилами, передбаченими ч.4 ст. 70 КК України.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України, відповідає вимогам статті 65 КК України, його розмір обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутності обставин, що обтяжують покарання та обставини, що його пом`якшує, та не оспорюється прокурором.
При визначені остаточного покарання за сукупністю злочинів, колегія суддів враховуючи дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, погоджується із запропонованим прокурором способом остаточного покарання за ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2018 року більш суворим покаранням за даним вироком, оскільки саме такеостаточне покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №9 задовольнити.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2018 більш суворим покаранням за даним вироком призначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 7 років.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4