ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/1835/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1659/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.10.2014 року, у виді 1 року позбавлення волі і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

У своєму клопотанні захисник ОСОБА_8 просить змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на заставу. В обґрунтування свого клопотання захисник послався на тривалий строк тримання ОСОБА_7 під вартою з 18 грудня 2018 року. На думку захисника з часу взяття ОСОБА_7 під варту ризики суттєво зменшилися. Указав, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а протоколи пред`явлення для впізнання не можуть бути прийняті судом як докази, оскільки з моменту вчинення злочину до моменту проведення слідчої дії минуло півтора роки. Зазначив, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив клопотання задовольнити, прокурора, який заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Аналіз викладеного свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді реального позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку, суд зобов`язаний прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, до набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 року запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою був залишений без змін до набрання вироком суду законної сили, тобто строк визначено вказівкою на подію, що узгоджується із вимогами п.2 ч.4 ст.374, ч.1 ст.115 КПК України та правовими позиціями Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

За змістом клопотання захисника ОСОБА_8 не наведено виняткових обставин, які б свідчили про необхідність зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили, а посилання захисника на наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання не може бути винятковою обставиною, оскільки вона існувала на момент обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Що стосується доводів захисника про тривалість тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає за необхідно зазначити наступне.

Кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 року, надійшло до Харківського апеляційного суду 04 лютого 2020 року.

Перше судове засідання в суді апеляційної інстанції по цьому кримінальному провадженні було призначено на 07 квітня 2020 року, однак за клопотанням захисника ОСОБА_8 було відкладено на 09 червня 2020 року.

09 червня 2020 року в судове засідання захисник ОСОБА_8 не з`явився, подавши клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату, у зв`язку з чим, судовий розгляду було відкладено на 30 липня 2020 року.

Однак, 30 липня 2020 року в судове засідання захисник ОСОБА_8 не з`явився втретє та надав апеляційному суду клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату, у зв`язку із чим судовий розгляду було відкладено на 15 вересня 2020 року.

15 вересня 2020 року судовий розгляд знову не відбувся, у тому числі внаслідок подання захисником ОСОБА_8 клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим судовий розгляду було відкладено.

У судове засідання, яке було призначено на 01 жовтня 2020 року, захисник ОСОБА_8 у черговий раз не з`явився, хоча клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 захисник подав у цей же день о 10 год. 49 хв. до канцелярії суду особисто.

З урахуванням зазначеної поведінки захисника, колегія суддів вважає, що твердження захисника ОСОБА_8 на тривалість утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є надуманими.

Безпідставними колегія суддів вважає і твердження захисника на відсутність обґрунтованої підозри, з посиланням на показання потерпілого та свідка та окремі докази, які містяться у кримінальному провадженні, оскільки саме ці обставини викладені в його апеляційній скарзі, які є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, розпочати який не уявляється можливим внаслідок обставин, наведених вище.

На даний час апеляційне провадження щодо перегляду оскаржуваного вироку, не закінчено, встановлені на даному етапі апеляційного розгляду обставини свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду, впливу на свідків по справі, уникнення відбування призначеного основного та додаткового покарання.

За таких обставин, залишений без змін вироком суду раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає зазначеним у ст.177 КПК України меті і підставам його обрання та передбаченим ст.178 КПК України обставинам, які повинні бути враховані при його застосуванні, а будь-яких виняткових обставин, для зміни запобіжного заходу на цей час не встановлено.

Керуючись ст.ст.331, 377, 405 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: