Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5685/17
Провадження № 1-кп/490/153/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

її захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є українкою, громадянином України, здобула базову середню освіту, не заміжня, дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувалась, наразі є засудженою:

-09 квітня 2019 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - до /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року/ 120 годин громадських робіт

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , вчинивши 16 грудня 2016 року злочин, передбачений частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України /за вчинення якого наразі є засудженою вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2019 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року//, строк притягнення до відповідальності за який не сплинув, вчинила ще один злочин проти власності за таких обставин.

09 квітня 2017 року біля 10:00 годин вона, перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно вилучила зі стола коробку, в якій знаходились належні ОСОБА_7 :

- 2 золоті каблучки;

- золотий ланцюжок;

- золотий хрестик

загальною вартістю 4.339 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 , утримуючи викрадене при собі, зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду у загальному розмірі 4.339 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Дії обвинуваченої слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

1. З залучених до матеріалів кримінального провадження копії вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2019 року та копії ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року вбачається, що 16 грудня 2016 року ОСОБА_4 вчинила злочин проти власності, строк притягнення до відповідальності за вчинення якого станом на 09 квітня 2017 року не сплинув.

2. Про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 16 грудня 2016 року свідчать наступні досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази.

2.1. Обвинувачена під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні цього злочину визнала та зазначала, що у содіяному кається.

Вона пояснювала, що у 2017 році зустрічалась з "хлопцем", який станом на 09 квітня 2017 року перебував під вартою. Та він повідомив їй, що йому негайно потрібні гроші, бо через відносини у місцях попереднього ув`язнення у разі, якщо він гроші не дасть, його "чи то - вб`ють, чи то - поріжуть".

Вона ж, будучи "дурною", взялась йому допомагати. Та в зв`язку з таким й вкрала золоті прикраси, які були у будинку, у якому вона на той час перебувала.

Після цього ці золоті прикраси вона заклала до ломбарду, а отримані внаслідок такого гроші - перерахувала своєму "хлопцеві".

При цьому ці предмети вона здавала із використанням паспорту свого товарища, оскільки вона була неповнолітньою.

Ці ж покази обвинувачена надала під час проведеного за її участі 29 червня 2017 року слідчого експерименту, показавши при цьому місце, з якого вилучила золоті прикраси.

2.2. Ці покази обвинуваченої узгоджуються з дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження документами.

Так, з протоколу огляду місця події від 13 квітня 2017 року вбачається, що місце вчинення злочину - домоволодіння АДРЕСА_2 - було оглянуте, та описана у цьому протоколі обстановка у будинку відповідала тій, що була описаною ОСОБА_4 ..

З протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) вбачається, що 13 квітня 2017 року потерпіла повідомила про те, що 09 квітня 2017 року за місцем її проживання зникли золоті прикраси; у їх викраденні вона підозрює "знайому ОСОБА_8 " / ОСОБА_4 /.

З залучених до матеріалів кримінального провадження заяви про добровільну видачу, копій чеків про повернення застави, протоколу огляду предметів, постанови про визнання їх речовими доказами та розписки потерпілої вбачається, що речі, яка обвинувачена здала до ломбарду, були викуплені з ломбарду матір`ю обвинуваченої, передані до правоохоронних органів та повернуті потерпілій; повернуті речі були саме тими, що зникли в потерпілої внаслідок дій ОСОБА_4 .

З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки "Ломбард "Гроші тут"" вбачається, що здача цих прикрас була здійснена з використанням документів ОСОБА_9 .. При цьому з показів обвинуваченої вбачається, що саме ця особа є "товаришем" ОСОБА_4 ..

Кожен з перелічених доказів був отриманим у встановленому законом порядку, достовірність жодного з них сторонами кримінального провадження не заперечується.

При цьому усі вони узгоджуються поміж собою та у сукупності дають уяву про цілісну картину подій, що мали місце 09 квітня 2017 року за участі обвинуваченої.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у викраденні 09 квітня 2017 року золотих прикрас в ОСОБА_7 доведеною.

3. З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки про курс банківських металів вбачається, що вартість викраденого майна становить 4.339 грн., цю вартість сторони кримінального провадження не заперечують.

Отже, вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину суд вважає доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд враховує:
1)вчинення нею злочину у неповнолітньому віці;
2)її щире каяття у вчиненні злочину;
3)її активне сприяння розкриттю злочину;
4)відшкодування нею завданої злочином шкоди.

Обставин, які обтяжують її покарання, під час досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження встановлено не було.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченої, суд, керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, обставини, що пом`якшують її відповідальність, а також вік, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості її особи.

При цьому суд виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та норм Загальної частини цього Кодексу, що регулюють кримінальну відповідальність неповнолітніх.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

.

1. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона має бабусю, з якою підтримує міцні зв`язки.

На момент вчинення злочину їй виповнилось 16 років 11 місяців; вона виховувалась у неповній родині (без батька), мешкала разом з молодшою сестрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому протягом періоду з моменту виповнення ОСОБА_8 10 років й до моменту виповнення їй 16 років мати практично втратила контроль за її поведінкою. Внаслідок такого ОСОБА_8 : "хотіла здаватись дорослою, але зовсім не вміла аналізувати свої вчинки та поведінку".

З огляду на таке вона вчиняла двояко:

-з одного боку - робила спроби самостійно писати вірші та презентувати їх на літературних годинах;

-з іншого боку - виявила нездатність налагодити нормальні соціальні зв`язки, через що, власне, й вчинила злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, вживала ненормативну лексику, принижувала учнів та провокувала суперечки.

На обліках в лікарів психіатра та нарколога обвинувачена не перебуває та ніколи не перебувала.

До того ж, наразі ОСОБА_4 є вагітною, спромоглась налагодити відносини, має постійне місце проживання.

2. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченою, суд відзначає, що він наразі є нетяжким.

Суд враховує також, що вчинений нею злочин не носив характеру дитячих пустощів та призвів до суттєвих для потерпілої наслідків. Таке, певною мірою, збільшує суспільну небезпеку вчиненого злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Поруч із цим, суд враховує, що шкода, заподіяна діями ОСОБА_11 , була негайно усунутою, наразі жодних претензій до неї потерпіла не має.

Суд враховує також ту обставину, що злочин ОСОБА_8 був вчинений лише під впливом її "товариша" та під час його вчинення ОСОБА_8 мала на меті не стільки збагатитись, скільки "допомогти" особі, яку вона, хоча й хибно, але вважала для себе близькою. Таке знижує суспільну небезпеку вчиненого нею діяння.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що злочин, за який ОСОБА_4 засуджується цим вироком, є проявом її недостатньої інтелектуальної та вольової зрілості, внаслідок яких вона не здатна належним чином визначати свою поведінку у складних життєвих ситуаціях.

Призначення покарання.

1. Санкція частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає основні покарання у вигляді:

-арешту;

-обмеження волі;

-позбавлення волі на певний строк.

В той же час, оскільки на момент розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 є вагітною, застосування до неї таких покарань, як арешт або обмеження волі, діючим законодавством заборонено.

Окрім перелічених покарань, стаття 98 Кримінального Кодексу України передбачає можливість призначення неповнолітнім покарань у вигляді:

-штрафу;

-громадських робіт;

-виправних робіт.

Проте, оскільки на момент розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 є вагітною, застосування до неї таких покарань, як громадські або виправні роботи, діючим законодавством заборонено.

Захисник посилався про можливість призначення обвинуваченій покарання у вигляді штрафу.

Але ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Так, по-перше, застосування такого покарання санкцією частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України не передбачене.

По-друге, оскільки злочин ОСОБА_4 був вчинений у неповнолітньому віці, покарання у вигляді штрафу могло б бути застосованим до неї лише у разі, якщо б вона мала самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Проте, ані самостійного доходу, ані - власних коштів або майна - ОСОБА_4 не має.

Отже, суд є позбавленим можливості застосувати до ОСОБА_4 будь-яке інше покарання, окрім як позбавлення волі на певний строк.

2. При визначені розміру покарання у вигляді позбавлення волі, який слід призначити ОСОБА_4 , суд виходе з такого.

2.1. Санкція частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

При цьому стаття 102 Кримінального Кодексу України передбачає, що строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк для ОСОБА_4 , як особи, яка на момент вчинення злочину не досягла повноліття, може бути визначений у межах від 6 місяців до 4 років.

2.2. При визначенні розміру покарання у вигляді позбавлення волі, який буде достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , суд враховує, що, відповідно до правової позиції сформульованої у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року, частина перша статті 8 Кримінально-процесуального Кодексу України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності репресивних заходів вчиненому діянню; категорія справедливості передбачає, що репресивні заходи повинні бути домірними вчиненому. Справедливе застосування норм права означає те, що репресивні заходи мають перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність таких заходів ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави.

З огляду на ці приписи суд відзначає, що, попри те, що ОСОБА_12 вчинила діяння, яке мало наслідком завдання шкоди, зміст цього діяння полягав ні в чому інакшому, як у виявленні вірності особі, яку ОСОБА_8 внаслідок свого віку хибно вважала "близькою", та пожертві інтересам цієї особи.

Та більш домірним такому вчинку є покарання, що не є пов`язаним із позбавленням волі.

З огляду ж на те, що суд є позбавленим можливості призначити таке покарання, суд приходе до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити єдине можливе покарання /у вигляді позбавлення волі/, але - у мінімальному з передбачених законом розмірі, тобто - строком на 6 місяців.

3. Після вчинення злочину, за який обвинувачена засуджується цим вироком, вона була засудженою вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2019 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року/ 120 годин громадських робіт.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого їй слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про її особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Як зазначається у вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2019 року, злочин, за який ОСОБА_8 була засудженою тим вироком, вона вчинила також намагаючись проявити вірність особі, яку ОСОБА_8 внаслідок свого віку хибно вважала "близькою", та також - в інтересах такої особи.

Отже, усі вчинені ОСОБА_8 злочини є наслідком ідентичних спонукань, тобто - проявом одного й того ж явища - її недостатньої інтелектуальної та вольової зрілості, внаслідок яких вона не здатна належним чином визначати свою поведінку. При цьому суд вважає, що за кожний з вчинених нею злочинів їй призначене покарання, яке з огляду на відомості про її особу та її вік й умови її життя є достатнім для усвідомлення нею неприпустимості подібної поведінки, отже - для її виправлення.

За такого суд вважає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до приписів частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим

Таким чином, обвинуваченій слід призначити остаточне покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі.

Порядок застосування покарання.

1. Відповідно до висновку за матеріалами досудової доповіді, складеної ще до вагітності ОСОБА_4 , її виправлення без позбавлення волі на певний строк є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства.

Враховуючи ж, що наразі вона є вагітною, відповідно до статті 79 Кримінального Кодексу України вона підлягає звільненню від відбуття покарання з випробуванням з встановленням передбаченого законом іспитового строку.

2. Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку, який має бути встановленим відносно ОСОБА_4 , суд враховує таке.

2.1. На відміну від статті 75 Кримінального Кодексу України, стаття 79 цього Кодексу не передбачає мінімального розміру іспитового строку.

2.2. Стаття 79 Кримінального Кодексу України передбачає два види іспитового строку:

-іспитовий строк на період, на який згідно з законом жінку може бути звільнено з роботи у зв`язку з вагітністю і пологами;

-іспитовий строк на період до досягнення дитиною семирічного віку.

2.3. Відповідно до статті 179 Кодексу Законів про Працю України, на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

2.4. Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку, суд враховує також, що ОСОБА_8 у вчиненні злочину розкаялась; з моменту вчинення нею злочину до моменту ухвалення вироку пройшло більше трьох років, за цей період нових злочинів вона не вчинила.

Таке, на переконання суду, доводить, що вона довела можливість свого виправлення та наразі тривалого випробування не потребує.

З огляду на наведене суд вважає, що ОСОБА_4 слід встановити іспитовий строк на період, на який згідно з законом її може бути звільнено з роботи у зв`язку з вагітністю та пологами, тобто - до закінчення періоду, протягом якого вона має право на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами.

3. Відповідно до частини 2 статті 79 Кримінального Кодексу України, звільняючи ОСОБА_4 від відбуття покарання, суд зобов`язаний покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального Кодексу України.

При цьому частина 1 статті 76 цього Кодексу України передбачає, що суд зобов`язаний покласти на засуджену обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
З огляду на наведене суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 вказані обов`язки.

Вирішення питання про речові докази.

Речові докази у справі:

- 2 золоті каблучки;

- золотий ланцюжок;

- золотий хрестик

як предмети, що були протиправно вилученими в потерпілої, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_7 .

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлялся.

Судові витрати в межах цього кримінального провадження відсутні.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_13 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 місяців.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів та злочинів, за які ОСОБА_4 є засудженою вироком вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2019 року /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року/, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 /шість/ місяців.

На підставі статті 79 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку до закінчення періоду, протягом якого вона має право на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами:

-не вчинить дій, передбачених частиною 5 статті 79 Кримінального Кодексу України (не відмовиться від дитини, не передасть її в дитячий будинок, не зникне з місця проживання, не ухилятиметься від виховання дитини, догляду за нею, не вчинятиме систематично правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення);

-не вчинить нового злочину;

-виконає покладені на неї обов`язки, а саме:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Речові докази у справі:

- 2 золоті каблучки;

- золотий ланцюжок;

- золотий хрестик

- повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_15 =

10.12.2020