Справа № 455/1414/20
Провадження № 1-кс/455/387/2020
У Х В А Л А
28 грудня 2020 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415 від 11.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.12.2020 року прокурор Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що слідчим відділенням Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 11.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, про те, що 10.11.2020 року в Старосамбірське відділення поліції надійшло письмове повідомлення від заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 про те, що 07.11.2020 року о 01 годині 50 хвилин, прикордонним нарядом "ПП" від віпс "Мшанець" на автодорозі Мшанець-Головецько (напрямок 375 прикордонного знаку, 5 км до державного кордону України) затримано автомобіль марки «Рено», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому знаходилися четверо нелегальних мігрантів, а саме: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) громадянин Республіки Ірак, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) громадянин Сирійської Арабської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_6 , які затримані за спробу перетину Державного кордону України до Республіки Польща.

17.12.2020 року в ході проведення санкціонованого розшуку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_14 , було виявлено та вилучено наступне майно, яке належить нелегальним мігрантам Есат Фахед (ESAT FAHED), Асан Сіаманд Тофік (ASAN SYAMAND TOFIQ), Карманд Карім Алі ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_16 (MIRKHAN FARAIDUN AHMED) та ОСОБА_17 (SARKAR MOUHAMAD МOUHAMAD AMEEN), а саме:

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Ксіомі» ІМЕІ: НОМЕР_4 ІМЕІ2: НОМЕР_5 без сім картки;

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_6 з сім карткою НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_8 з сім карткою НОМЕР_9 ;

- мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 , які можуть бути об`єктами отриманими в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобами його вчинення.

17.12.2020 року винесено постанову про визнання речовим доказом та визнано речовими доказами вищевказане вилучене майно.

У вказаному кримінальному провадженні планується призначення ряду судових експертиз, об`єктом дослідження у яких виступатимуть вищевказані речові докази.

З метою призначення судових експертиз, попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна вказаного в клопотання, просить постановити ухвалу про накладення арешту на: мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 , власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_18 ( ОСОБА_15 ); мобільний телефон марки «Ксіомі» ІМЕІ: НОМЕР_4 ІМЕІ2: НОМЕР_5 без сім картки, власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_17 (SARKAR MOUHAMAD МOUHAMAD AMEEN); - мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_6 з сім карткою НОМЕР_7 власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ); мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_8 з сім карткою НОМЕР_9 власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_16 (MIRKHAN FARAIDUN AHMED); - мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 , власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ).

Правова кваліфікація ч.2 ст.332 КК України.

Прокурор та власники майна в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В клопотанні прокурор просить розглядати клопотання без його участі та без фіксації технічними засобами. Власники майна ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ОСОБА_18 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_16 ( ОСОБА_23 ) та ОСОБА_17 ( ОСОБА_24 ) подали заяви в яких просять клопотання розглядати у їхній відсутності.

У відповідності до положень ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, ознайомившись із документами долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 11.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб - це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власника та володільця майна.

На переконання слідчого судді, заборона відчуження, користування та розпорядження майном виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000415 від 11.11.2020 року, постановою про визнання речовим доказом від 18.12.2020 року, протоколом обшуку від 17.12.2020 року, враховуючи те, що вищевказані мобільні телефони є речовими доказами, з метою призначення експертиз, забезпечення збереження речових доказів до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи. Передача мобільних телефонів на зберігання власникам майна з можливістю їх експлуатації може призвести до вищевказаних перерахованих чинників як усіх в сукупності так і одного з них зокрема.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на:

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 , власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_18 ( ОСОБА_15 ), ;

- мобільний телефон марки «Ксіомі» ІМЕІ: НОМЕР_4 ІМЕІ2: НОМЕР_5 без сім картки, власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_17 (SARKAR MOUHAMAD МOUHAMAD AMEEN);

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_6 з сім карткою НОМЕР_7 власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 );

- мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ: НОМЕР_8 з сім карткою НОМЕР_9 власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_16 (MIRKHAN FARAIDUN AHMED);

- мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 , власником якого та фактичним користувачем є ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), -

шляхом заборони права власників на їх відчуження, розпорядження та користування.

Звернути увагу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та/або особи, на зберігання якій передано майно, на необхідність забезпечення належних умов зберігання речових доказів.

Роз`яснити, що згідно ч.4 ст. 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покласти на прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1