Провадження №1-в/127/444/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу з питань пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в місті Вінниці подання провідного інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2020 р. про засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання провідного інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2020 р. про засудження ОСОБА_5 у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність.

Подання мотивовано тим, що 01.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 р. (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до частини першої статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виключено з санкції статті покарання у виді позбавлення волі.

Представник органу пробаціїОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що подання органу пробації підлягає задоволенню. Зауважив, що кримінальне правопорушення, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_5 , останній вчинив будучи неповнолітнім, а тому покарання у виді позбавлення волі слід замінити на арешт. Також зауважив, що оскілки ОСОБА_5 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, то ОСОБА_5 також підлягає звільненню від покарання, приведеного у відповідність із законом, з випробуванням.

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив звільнити його підзахисного від покарання на підставі частини четвертої статті 74 КК, оскільки ОСОБА_5 за місцем проживання та навчання позитивно характеризується, своєю бездоганною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор та представник органу пробації заперечили проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 04.02.2020 р. засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частиною першою статті 309 КК до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік. Зазначений вирок згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду набрав законної сили 17.04.2020 р.

01.07.2020 р. набрав чинності Закон № 2617-VIII. Згідно зі приписами зазначеного Закону внесені зміни як до матеріального закону (закону про кримінальну відповідальність), тобто КК, так і до процесуального закону, тобто Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Зі змісту пункту 188 Закону № 2617-VIII випливає, що до статті 309 КК внесені зміни: в абзаці другому частини першої слова "від п`ятдесяти до ста" замінити словами "від однієї тисячі до трьох тисяч", а слова "трьох років, або позбавленням волі на той самий строк" замінити словами "п`яти років". Тобто з набранням чинності Законом № 2617-VIII змінено санкцію статті кримінального закону.

Відповідно до частини першої статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з частиною другою статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому частиною третьою статті 5 КК регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 357 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.

Зі змісту пункту 2 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК, відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Отже, наведені норми кримінально-процесуального закону не уповноважують суд на здійснення перегляду судового рішення, яке набуло законної сили, щодо виду та розміру призначеного кримінального покарання, крім випадку, зокрема, необхідності приведення вироку у відповідність до кримінального закону.

Частиною першою статті 74 КК регламентовано, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, частиною третьою зазначеної статті визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Із сукупного аналізу зазначених норм випливає, що згідно із змінами внесеними Законом № 2617-VIII у санкцію частини першої статті 309 КК, максимальним покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення є покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 309 КК, будучи неповнолітнім.

Зі змісту частини третьої статті 61 КК вбачається, що покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема, до неповнолітніх.

Крім того, особливості кримінальної відповідальності неповнолітніх регламентовані Розділом XV КК. Зокрема, частиною першою статті 98 КК визначено вичерпний перелік основних видів покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх, серед яких такого виду покарання, як обмеження волі не передбачено. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для заміни ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі відсутні.

Отже, суд враховує, що при постановленні наведеного вище вироку і призначенні ОСОБА_5 відповідного покарання, суд керувався загальними засадами призначення кримінального покарання і прийшов до переконання про доцільність призначення ОСОБА_5 кримінального покарання у виді позбавлення волі. При цьому санкція кримінального закону, яка була чинною на час постановлення зазначеного вище вироку, передбачала покарання, у тому числі й у виді штрафу та арешту, тобто тих видів кримінального покарання, які передбачені санкцією кримінального закону, чинною на час вирішення клопотання і які можуть бути застосовані до неповнолітнього.

Саме тому суд приходить до переконання, що при приведенні вироку від 04.02.2020 р. у відповідність до Закону № 2617-VIII ОСОБА_5 має бути призначене покарання з урахуванням мети і завдання кримінального покарання. Тобто суд вважає, що правові підстави для зміни найсуворішого виду кримінального покарання на найменш суворий вид кримінального покарання відсутні, натомість ОСОБА_5 має бути призначене покарання, передбачене санкцією кримінального закону у виді арешту.

Відповідно до статті 101 КК арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Отже, вирок від 04.02.2020 р. підлягає приведенню у відповідність до Закону № 2617-VIII шляхом заміни виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання у виді 1 року позбавлення волі на покарання у виді 45 діб арешту.

Разом з тим, суд враховує, що за вироком від 04.02.2020 р. ОСОБА_5 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням. Судом вище вже було зазначено, що правові підстави для перегляду судового рішення, яка набрало законної сили, при вирішенні питання щодо його приведення у відповідність до чинного на час його виконання закону відсутні. Саме тому суд вважає, що також відсутні правові підстави для виключення посилання на можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому суд враховує положення частини другої статті 104 КК, відповідно до яких звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.

Захисник засудженого ОСОБА_5 при висловленні своєї правової позиції щодо подання органу пробації просив звільнити його підзахисного від покарання, оскільки останній позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вчинив злочин неповнолітнім, а тому його не можна вважати суспільно небезпечним.

У зв`язку з наведеною позицією сторони захисту, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 74 КК особа, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Слід зауважити, що частиною першою статті 537 КПК визначено перелік питань, які суд має право вирішувати під час виконання вироків, і питання щодо звільнення від покарання та його відбування на підставі частини четвертої статті 74 КК до переліку зазначених питань не віднесено. Крім того, аналізуючи приписи частини четвертої статті 74 КК, суд приходить до переконання що звільнення особи від покарання на підставі зазначеної норми кримінального закону можливе лише за вироком суду, тобто під час розгляду кримінального провадження. Вирішення такого питання під час виконання вироку чинним законодавством не регламентовано. Крім того, вирішення питання щодо звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі частини четвертої статті 74 КК призведе до зміни суті судового рішення, яке набрало законної сили. Саме тому, аналізуючи доводи учасників справи, суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подання органу пробації слід задовольнити, привівши вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2020 р. у відповідність до вимог Закону № 2617-VIII та призначити ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 309 КК у виді арешту стоком 45 діб. Відповідно до статей 75, 104 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 76 КК зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця поживання, роботи або навчання.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2020 р. у відповідність до вимог Закону України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Призначити ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (у редакції Закону № 2617-VIII) у виді арешту стоком 45 (сорок п`ять) діб.

Відповідно до статей 75, 104 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця поживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку 04.02.2020 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: