У Х В А Л А
Справа № 149/2848/20

Провадження №1-в/149/101/20

29.12.2020 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Хмільницького міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої 11.12.2018 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування призначеного покарання з іспитовим строком - 2 роки

у зв`язку із закінченням іспитового строку,

В С Т А Н О В И В:
До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшло подання начальника Хмільницького міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_4 .
Подання мотивоване тим, що під час іспитового строку ОСОБА_4 зарекомендувала себе негативно, оскільки вчинила нове кримінальне правопорушення, до адміністративної відповідальності не притягалася, за місцем проживання характеризується позитивно. Оскільки іспитовий строк закінчився,начальник Хмільницького міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області ОСОБА_3 просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Представник Хмільницького міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання за його відсутності, просить відмовити в задоволенні подання, оскільки відносно ОСОБА_4 здійснюється судовий розгляд обвинувального акту.

Засуджена ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд подання за її відсутності, подання просить задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2018, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі - КВК), іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

За змістом ч. 2 ст. 165 КВК, ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

З листка реєстрації (копія на а.с. 7, 9) встановлено, що ОСОБА_4 з`являлася на реєстрацію до уповноваженого органу, до адміністративної відповідальності не притягалася (а.с. 20), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 11).

ОСОБА_4 17.07.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України (а.с. 12, 13-16).

Згідно з ч.1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 р. № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься і в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі "Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії" зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Наведена вимога принципового характеру стосується суддів, які здійснюють судове провадження щодо особи як у межах одного кримінального провадження, так і в межах різних проваджень щодо неї. Іншими словами, відмова суду у задоволенні подання представника уповноваженого органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу тощо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі N 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі "Фатуллаєв проти Азербайджану" зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка "обвинувачується у кримінальному злочині", є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах "Шагін проти України", "Грабчук проти України" та інших.

В доданих до подання матеріалах, наявні витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000279 від 01.07.2020 та повідомлення про підозру в цьому ж провадженні від 17.07.2020, відповідно до якого ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, за дії, які відповідно до підозри вчинені весною 2020, 08.07.2020 р., тобто в період іспитового строку. Разом з тим, до подання не надано доказів та не доведено наявність вироку суду, який набув законної сили, у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 310 КК України і яким встановлювалася вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому констатувати вчинення такого нового кримінального правопорушення цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Таким чином, допоки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, на момент розгляду подання органу пробації, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_4 такою що вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Враховуючи викладене, а також те, що встановлений відносно ОСОБА_4 іспитовий строк закінчився, вона виконала покладені на неї обов`язки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 78 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Подання задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільнити від покарання, призначеного вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2018- у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1