ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/428/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2001/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції: захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуга, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, нвійськовозобов`язаного, раніше судимого: 26.02.2013 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області засудженого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 24.06.2015 року за відбуттям строку покарання; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до набранням вироком законної сили не обиралася. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з дня його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду. На підставі положень ч. 1 ст. 72 КК України та ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 30 січня 2019 року по 29 квітня 2019 року включно. Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та знову скоїв аналогічний злочин.
Так, ОСОБА_8 , повторно, 15.12.2018 приблизно о 17:00 годині, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою спільно з невстановленою особою, з метою збагачення, діючи з корисливих мотивів, таємно, будучи впевненим у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, через паркан, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час, не встановлена слідством особа залишилась чекати ОСОБА_8 біля паркану домоволодіння. Знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_8 , через відкриті двері зайшов до приміщення господарської побудови, розташованої на території, де побачив у вказаному приміщенні бувшу у використанні металеву діжку, об`ємом 200 літрів, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3576/18 від 21.12.2018, 495 грн. 30 коп., та брухт металу загальною вагою 3 кг 500 грамів, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3576/18 від 21.12.2018, 7,00 грн за 1 кг, на загальну суму 24 грн. 50 коп. Після цього ОСОБА_8 взяв металеву діжку, переніс її до паркану, де його чекала невстановлена особа, та, передавши вказану діжку через паркан не встановленій особі, повернувся до приміщення господарської побудови. Знаходячись в приміщенні господарської побудови, ОСОБА_8 взяв брухт металу вагою 3 кг 500 грамів, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3576/18 від 21.12.2018, 7,00 грн за 1 кг, на загальну суму 24 грн. 50 коп., переніс його до паркану, де з зовнішньої сторони чекала не встановлена особа, передав вказаний брухт металу не встановленій особі, після чого, сам переліз через паркан, таким чином покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Викраденим майном ОСОБА_8 спільно з невстановленою слідством особою розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа завдали ОСОБА_9 матеріальну шкоду, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3576/18 від 21.12.2018 на загальну суму 519 грн. 80 коп.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

На вирок суду захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшивши покарання, призначивши обвинуваченому покарання з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та є явно несправедливим. ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілій завдану шкоду шляхом повернення майна, потерпіла претензій матеріального та морального характеру не має, на обліках у психіатричному чи наркологічному кабінеті не перебуває.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, з висновками якого в повному обсязі погоджується апеляційний суд, призначаючи покарання, встановив обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів; врахував, що обвинувачений раніше судимий, був звільнений з установи виконання покарань 24.06.2015 року за відбуттям строку покарання та 15.12.2018 року знову вчинив новий корисний злочин, який відноситься до категорії тяжких. Обвинувачений не одружений, не працює, на обліках у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем мешкання негативно характеризується. Відповідно до досудової доповіді ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінено як високий.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Верховний Суд в своїх постановах зазначає, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
За своїм змістом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Зваживши на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, натомість знову вчинив аналогічний злочин, суд призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним покаранням, встановленою санкцією частини статті.
Призначене покарання вцілому відповідає вимогам закону, є необхіднім та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Доводи сторони захисту про те, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого, майно їй повернуто, а ОСОБА_8 розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, не спростовують висновку суду щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки поряд з наведеними захисником обставинами слід також враховувати і інші дані, які були встановлені судом першої інстанції та характеризують особу обвинуваченого.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого суду в частині призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, у апеляційній скарзі не наведено.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: