Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/2696/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером №:05:000:0233, яка розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, загальною площею 160,0963 га., та на сільськогосподарські та технічні культури (врожай 2020 року) - озиму пшеницю та соняшник, якими засіяна вказана земельна ділянка, в якому також просив заборонити будь-якій фізичній чи юридичній особі відчужувати, розпоряджатися та користуватися врожаєм сільськогосподарської та технічної культури - озимою пшеницею та соняшником, що знаходиться на вказаній земельній ділянці, в тому числі здійснювати збір врожаю із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.
В обґрунтування клопотання вказав, що накладення арешту на земельну ділянку та майбутній врожай сільськогосподарської та технічної культури (озимої пшениці та соняшнику), які на ній засіяні, необхідно з метою захисту суспільства та держави від кримінального правопорушення, забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, досягнення дієвості кримінального провадження, недопущення знищення, заволодіння сільськогосподарськими та технічними культурами, забезпечення подальшого повернення державі збитків шляхом вжиття відповідних заходів цивільно-правового характеру, забезпечення їх збереження як речових доказів.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити.
Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до наступного.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000189 від 01.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи за попередньою змовою між собою здійснили самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0233, площею 160,0963 га., яка розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області.
Відповідно до листа №10-14-0.167-4558/2-20 від 30.06.2020 року з ГУ Держгеокадастру у Миколаївській та інформації з публічної кадастрової карти вищевказана земельна ділянка не надана у власність чи користування будь якій фізичній чи юридичній особі, цільове призначення - 16.00 (землі запасу, тобто земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Однак, 25.06.2020 року інспектором та начальником відділу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області земельних відносин Воскресенської селищної ради зафіксовано факт порушення вимог земельного законодавства, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0233 площею 160,0963 га., оброблено сільськогосподарською технікою та засіяно зерновою та технічною культурою (озима пшениця та соняшник).
Згідно розрахунку Держгеокадастру від 25.06.2020 року, розмір шкоди, яка заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (за межами населеного пункту) з кадастровим номером :05:000:0233 становить 198 003, 3896 грн.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0233, розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, перебуває в комунальній власності Воскресенської селищної ради.
03.07.2020 року в період часу з 15 год. 25 хв. по 16 год. 05 хв. проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0233, яка розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, загальною площею 160,0963 га. В ході огляду даної земельної ділянки встановлено, що остання використовується для вирощування сільськогосподарської та технічної культури (озима пшениця та соняшник). Крім цього, в ході огляду з метою обчислення точної площі земельної ділянки, спеціаліст-геодезист ОСОБА_5 за допомогою GPS пристрою «TOPCON POSITION SYSTEMS» здійснив її заміри.
06.07.2020 року земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0233, яка розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, загальною площею 160,0963 га, та посіви сільськогосподарської та технічної культури (озимої пшениці та соняшнику) на ній визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000189.
З урахуванням викладеного, оскільки слідчим доведено наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, правову підставу для накладення арешту на зазначену в клопотанні земельну ділянку, яка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення його збереження, вважаю необхідним клопотання слідчого задовольнити частково.
В частині накладення арешту на сільськогосподарські та технічні культури (врожай 2020 року) - озиму пшеницю та соняшник, якими засіяна земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0233, розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, загальною площею 160,0963 га, слід відмовити, виходячи з наступного.
В поданому клопотанні слідчий посилається як на підставу накладення арешту необхідність збереження речових доказів, забезпечення подальшого повернення державі збитків шляхом вжиття відповідних заходів цивільно-правового характеру.
Між тим, посіви озимої пшениці та соняшника, якими засіяна вищевказана земельна ділянка, не є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000189, яке здійснюється за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки не відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КК України, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, відноситься до злочинів з матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), а тому доведенню в кримінальному провадженні підлягає саме самовільне зайняття земельної ділянки. Жодній особі в рамках цього кримінального провадження не було повідомлено про підозру, цивільний позов заявлений не був, а санкцією ч. 2 ст. 197-1 КК України не передбачена конфіскація або спеціальна конфіскація.
Крім того, клопотання слідчого в цій частині не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться в клопотанні.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити частково.
Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером №:05:000:0233, яка розташована на території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, загальною площею 160,0963 га, та перебуває в комунальній власності Воскресенської селищної ради.
В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6