Дата документу 22.09.2020
Справа № 334/4853/20
Провадження № 1-кс/334/1815/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту.

Клопотання обґрунтоване наступним, так Наприкінці серпня 2020 р. слідчим суддею Ленінського районного суду винесено ухвалу про арешт майна ОСОБА_4 - автомобіля Форд-Фиеста д.р.н. НОМЕР_1 у кримінальному провадженні №0002476, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
На теперішній час проведено судову експертизу технічного стану вказаного авто, а також трасологічне дослідження автомобіля та велосипеда.
Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України що містяться в постанові №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», виходячи з принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасної о га якісного розгляду конкретних справ.
За змістом положень ст.З КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КГІК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Органом досудового розслідування, залишаючи на зберіганні речі ОСОБА_5 створено перешкоди для подальшого їх використання.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п.58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див, рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року. 8егіез А №296-А. п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява№48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досяіти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50. Зегіез А №98).
На теперішній час ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, що і є доказом того, що і вилучений автомобіль не є доказами злочину.
З цих підстав заявник просить скасувати арешт майна.
22.09.2020 року через канцелярію суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про залишення його клопотання про скасування арешту майна без розгляду.

Вивчивши клопотання та надані до нього документи, зважаючи на наведене, на ту підставу, що заявник просив його клопотання залишити без розгляду, суд приходить до висновку, що у задоволені клопотання про скасування арешту майна потрібно відмовити.

Керуючись. ст.. 174 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1