КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/893/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 0007523 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Бородянка Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_7 приблизно у вересні 2011 року перебував на пустирі, що неподалік с. Яхнівка Іванківського району Київської області, де знайшов на землі штик гвинтівки. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне придбання без передбаченого законом дозволу штика гвинтівки шляхом присвоєння знайденого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання холодної зброї без передбаченого законом дозволу, перебуваючи на згаданому пустирі, ОСОБА_7 , шляхом присвоєння знайденого, придбав штик гвинтівки, який в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання до 20 липня 2014 року.

20 липня 2014 року приблизно о 7 годині ОСОБА_7 , з метою збуту незаконно придбаного штика гвинтівки прибув за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 84, з незаконно придбаним штиком гвинтівки.

20 липня 2014 року приблизно о 12 годині 11 хвилин за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 84, інспектором БПС Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 був виявлений ОСОБА_7 , який в цей час намагався збути незаконно придбаний штик гвинтівки. Після чого приблизно о 12 годині 50 хвилин працівниками слідчо-оперативної групи Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві під час проведення огляду місця події вилучено штик гвинтівки, який ОСОБА_7 намагався збути.

Згідно з висновком експерта № 969 від 31.07.2014, предмет, вилучений у ОСОБА_7 , відноситься до штиків гвинтівки зразка 1891/1930 років СРСР, що є холодною зброєю. Даний штик являється холодною зброєю колючої дії, що призначена для смертельного ураження людини та знаходилась на озброєнні військових та воєнізованих формувань.

Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

За вказаним обвинуваченням суд виправдав ОСОБА_7 , визнавши недоведеним, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Своє рішення суд обґрунтував тим, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що вилучений у ОСОБА_7 предмет відноситься до холодної зброї, а також обставин «носіння іншої холодної зброї» ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 К України, та призначити йому покарання у виді 180 годин громадських робіт.

За позицією прокурора, суд при визнанні ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, достатньою мірою не врахував обставини справи, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим діяння. Разом із цим, на підставі експертних висновків та показань експертів в суді, матеріалів, які досліджені судом, в їх сукупності, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Зокрема, як зазначає прокурор, суд безпідставно не взяв до уваги висновок експерта НДЕКЦ при ГУМВС ОСОБА_12 № 969 від 31.07.2014, підтриманий експертом під час допиту в суді, про те, що наданий на дослідження багнет (штик) є військовою холодною зброєю колючої дії, що призначена для смертельного ураження людини і знаходилась на озброєнні військових та воєнізованих формувань. Крім того, призначивши судову трасологічну експертизу багнета, вилученого у ОСОБА_7 , суд також не врахував, що відповідно до висновку експерта КНІДСЕ ОСОБА_13 № 2567/15-33 від 26.03.2015, досліджуваний багнет має бойові властивості притаманні подібній клинковій холодній зброї та відповідно до п. 4.6.2.2 Методики відноситься до клинкової холодної зброї без руків`я. При цьому допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , підтримавши свій висновок, зазначила про можливість використання таких багнетів без руків`я в якості холодної зброї і лише вказала на незручність їх використання без приєднання до гвинтівки. За клопотанням захисника суд призначив комісійну судову трасологічну експертизу, виконання якої доручив експертам Центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України, та за висновком експертизи № 208/6 від 22.03.2016 наданий на дослідження багнет має всі ознаки військової зброї, однак має дефекти експлуатаційного характеру, які не дозволяють віднести його до холодної зброї без проведення динамічних випробувань, але провести такі дослідження неможливо у зв`язку з відсутністю гвинтівки Мосіна в експертній установі. З огляду на те, що експертне дослідження не було проведено в повному обсязі, прокурором в суді заявлялося клопотання про призначення міжвідомчої комісійної криміналістичної експертизи холодної зброї, проведення якої пропонувалось доручити експертам-криміналістам Науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України із залученням експертів фахівців з дослідження холодної зброї Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України та експертів фахівців з дослідження холодної зброї Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві. Проте судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про призначення такого дослідження, отже залишилося не спростованим твердження, викладене у висновку експерта № 969 від 31.07.2014, що предмет, вилучений у ОСОБА_7 , відноситься до штиків гвинтівки зразка 1891/1930 років СРСР та є холодною зброєю колючої дії, що призначений для смертельного ураження людини.

Крім того, як зауважує прокурор, під час досудового розслідування місце виявлення багнету, а саме в с. Яхнівка Іванківського району Київської області встановлено виключно з показань самого ОСОБА_7 , бо іншим чином такі показання перевірити неможливо. При цьому про інше місце знахідки багнету, зокрема в Житомирській області обвинувачений не повідомляв, в тому числі і під час допиту в суді.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого та захисника щодо доводів апеляційної скарги, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявлених клопотань, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 263 КК України, суд дотримався зазначених вимог закону.

Як убачається з вироку, у ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та визнаного судом недоведеним, підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у носінні «іншої холодної зброї» без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

За змістом ст. 291 КПК України обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначаються в обвинувальному акті у формі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Об`єктивна сторона злочину викладається з посиланням на конкретні дії (бездіяльність) обвинуваченого, що ставляться йому в провину, які б відповідали диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність та вказували б на наявність у діянні складу злочину. Дотримання стороною обвинувачення зазначених вимог процесуального закону щодо змісту обвинувального акта створює необхідні умови для реалізації права особи на справедливий суд та ефективний захист від висунутого обвинувачення.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, полягає у носінні, виготовленні, ремонті чи збуті кинджалів, фінських ножів, кастетів або іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

При цьому незаконне носіння холодної зброї є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по переміщенню таких предметів, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо). Отже, придбання, зберігання і передача холодної зброї не тягнуть кримінальної відповідальності.

Із змісту висунутого ОСОБА_7 обвинувачення слідує, що стороною обвинувачення в ньому взагалі не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, виходячи з такої кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї. А натомість, сторона обвинувачення в обвинувальному акті виклала обставини придбання та зберігання ОСОБА_7 холодної зброї.

Таким чином, у висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні фактично не зазначено у чому полягає об`єктивна сторона вчиненого злочину, не вказано які конкретно дії відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 263 КК України він вчинив.

Вказане згідно з положеннями ч. 2 ст. 87 КПК України є істотним порушенням прав і основоположних свобод людини, зокрема права ОСОБА_7 на захист від висунутого йому обвинувачення.

Допущені органом досудового розслідування порушення отримали належну увагу суду першої інстанції, який розглянувши кримінальне провадження відповідно до приписів ст. 337 КПК України в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, надавши оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про не доведення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як встановлено колегією суддів, протягом всього кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину не визнавав. За його поясненнями в суді першої інстанції, 20 липня 2014 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 84, він продавав різний антикваріат, серед якого був клинок, знайдений ним близько двох років тому на території Житомирської області, який в подальшому він зберігав за місцем свого проживання, будучи переконаний в тому, що цей предмет не може відноситися до холодної зброї, оскільки подібні предмети постійно продаються на розкладках.

Такі показання обвинуваченого нічим не спростовані, а об`єктивні дані, які б поза усяким розумним сумнівом свідчили про те, що вилучений у ОСОБА_7 предмет є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, на переконання колегії суддів, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Як вже зазначалося, частиною 2 ст. 263 КК України передбачено кримінальну відповідальність за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Отже предметом вказаного правопорушення можуть бути кинджали, фінські ножі, кастети чи інша холодна зброя.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями, чи радіоактивними матеріалами» передбачено, що до холодної зброї належать предмети, які відповідають стандартним зразкам або історично виробленим типам зброї, чи інші предмети, що справляють колючий, колючоріжучий, рубаючий, роздроблений або ударний ефект (багнет, стилет, ніж, кинджал, арбалет, нунчаку, кастет, тощо), конструктивно призначені для ураження живої цілі за допомогою м`язової сили людини або дії механічного пристрою.

Згідно з п. 8.11 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 (з відповідними змінами), холодна зброя - предмети та пристрої, конструктивно призначені та за своїми властивостями придатні для неодноразового заподіяння шляхом безпосередньої дії тяжких (небезпечних для життя в момент спричинення) і смертельних тілесних ушкоджень, дія яких ґрунтується на використанні м`язової сили людини.

Аналогічне визначення холодної зброї міститься і в Методиці криміналістичного дослідження холодної зброї та конструктивно схожих з нею виробів, затвердженої Рішенням розширеного засідання секції НКМР Міністерства Юстиції України з проблем трасології та судової балістики із залученням членів Координаційної ради з питань судової експертизи, протокол від 10.04.2009

Крім того, відповідно до положень вказаної Методики криміналістичного дослідження холодної зброї та конструктивно схожих з нею виробів (п. 2.1.), належність до холодної зброї визначається за наявністю у предмета (пристрою), який знаходиться на випробуванні, сукупності таких загальних криміналістичних ознак:

- призначеності для ураження цілі;

- придатності для неодноразового ураження цілі.

Всі інші предмети (пристрої), у яких повністю або частково відсутня хоча б одна з цих загальних ознак, до холодної зброї не відносяться.

Призначеність предмета (пристрою) для ураження цілі визначається за наявністю сукупності конструктивних ознак, які дозволяють віднести його до певного різновиду холодної зброї. До такої сукупності конструктивних ознак входять: наявність елементів певного виду, форм та розмірів; спосіб з`єднання елементів (п.2.2).

Придатність випробуваного предмета (пристрою) для ураження цілі визначається за наявністю технічної забезпеченості як окремих елементів, так і конструкції в цілому, а також за достатністю його уражуючих властивостей (п.2.3).

Наявність технічної забезпеченості конструкції в цілому і окремих елементів предмета (пристрою) (п.2.3.1) визначається в результаті встановлення:

- відповідності розмірних, ергономічних, міцносних (як відносно елементів об`єкту, так і відносно їх з`єднань) та інших технічних характеристик досліджуваного предмета (пристрою) як в цілому, так і його складових, - стандартам (ДСТУ та ін.), технічним умовам (ТУ), а при відсутності нормативно-технічних документів - параметрам відомих аналогів даного різновиду холодної зброї;

- безпечності та зручності його використання при застосуванні у спосіб, характерний для найближчого аналогу холодної зброї (перевіряються експериментально);

- можливості неодноразового використання (перевіряється експериментально).

Для клинкової зброї, в зв`язку з цим, встановлюється спосіб кріплення клинка, зручність утримання зброї у руці, безпечність нанесення визначених по силі та напрямку ударів.

Достатність уражуючих властивостей предметів (пристроїв), які досліджуються, визначається в результаті встановлення можливості неодноразового ураження цілі при використанні предмету (пристрою) визначеним для конкретного типу холодної зброї способом (п.2.4).

Таким чином, важливою та невід`ємною ознакою холодної зброї є придатність конкретного предмета до використання за цільовим призначенням. В той же час для вирішення питання про те, чи є відповідний предмет холодною зброєю та чи придатний він до використання за цільовим призначенням потрібні спеціальні знання, отже в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залучалися експерти відповідної спеціальності, а їх висновкам, на переконання колегії суддів, суд надав належну оцінку з урахуванням вимог ч. 2 ст. 94 КПК України про те, що жоден доказ не має наперед встановленої сили та положень ст. 17 КПК України.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, як це слідує з матеріалів кримінального провадження, прокурор в суді першої інстанції надав висновок експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України № 9699 від 31.07.2014, відповідно до якого предмет, вилучений у ОСОБА_7 , відноситься до штиків гвинтівки зразка 1891/1930 років СРСР, що є холодною зброєю, при цьому даний штик являється військовою холодною зброєю колючої дії, що призначена для смертельного ураження людини та знаходилась на озброєнні військових та воєнізованих формувань (т.1 а.с. 24-26).

При цьому, з опису проведених експертом досліджень слідує, що при проведенні динамічних випробувань вилученого у ОСОБА_7 предмету гвинтівка системи Мосіна не використовувалась.

Допитаний в суді експерт ОСОБА_12 підтримав указаний висновок та додатково пояснив, що згаданий штик має кріплення до гвинтівки, але не призначений для тримання його в руках, оскільки не має руків`я.

За клопотанням сторони захисту судом була призначена трасологічна експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. За висновком експерта № 2567/15-33 від 26.03.2015 досліджений багнет відноситься до клинкової холодної зброї без руків`я, з пристроєм для кріплення до вогнепальної зброї, він є штиком російського виробництва зразка 1891 року, що використовувався з російськими гвинтівками системи Мосіна зразка 1891 року. Подібні різновиди холодної зброї придатні до використання за призначенням тільки у приєднаному до гвинтівки положенні. Використання досліджуваного багнету за його призначенням у наданому на дослідженні стані не є можливим без очищення відповідних кородованих поверхонь з використанням агресивних хімічних засобів та механічної чистки (т. 1 а.с. 62-64).

Такий висновок в суді експерт ОСОБА_13 підтримала, пояснивши, що використання дослідженого нею штика за призначенням можливо лише при приєднанні його до гвинтівки, а тримання такого штика в руці у вигляді, в якому його надано на експертизу, є перешкодою для його використання, при цьому стан штика не дозволяє його взагалі прикріпити до гвинтівки та використовувати за призначенням.

З огляду на неузгодженість висновків експертів в частині належності вилученого у ОСОБА_7 предмета до холодної зброї та можливості використання такого предмета за призначенням, враховуючи і його стан, а саме дефекти у вигляді інтенсивної корозії всіх поверхонь, судом за клопотанням сторони захисту була призначена комісійна судово-трасологічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України.

За висновком комісійної судово-трасологічної експертизи № 208/6 від 22.03.2016, наданий на дослідження багнет у відокремленому від гвинтівки вигляді для ураження цілі не призначений, оскільки конструкцією багнету передбачено, що перед його застосуванням він повинен кріпитися до дульної частини ствола гвинтівки Мосіна. Конструкцією наданого на дослідження багнету не передбачено його утримання в руці, при цьому вирішити питання, чи є багнет холодною зброєю неможливо, оскільки він має дефекти експлуатаційного характеру, які не дозволяють віднести його до холодної зброї без проведення динамічних випробувань, які повинні проводитись типовими для найближчого аналогу холодної зброї способом, тобто після кріплення багнету до дульної частини ствола гвинтівки Мосіна.

Водночас за змістом висновку, динамічні випробування не проводилася за відсутності в розпорядженні експертів гвинтівки Мосіна (т. 1 а.с. 126 130).

Допитані в суді експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підтримавши висновки експертизи, зазначили, що багнет набуває всіх ознак щодо можливості використання за призначенням виключно у приєднаному до гвинтівки стані.

Проаналізувавши досліджені висновки експертів, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що пряме використання вилученого у ОСОБА_16 штика (багнету) у спосіб утримання в руці для ураження цілі є неможливим, що вказує на відсутність всіх особливих та притаманних холодній зброї ознак, зокрема в частині можливості застосування (саме у відокремленому від гвинтівки вигляді) для ураження живої сили противника, його техніки, спорудження та інших цілей під час ведення бойових дій, а виявлені дефекти експлуатаційного характеру також не дозволяють віднести його до холодної зброї, водночас динамічне випробування, яке повинно провадитись типовим для найближчого аналогу холодної зброї способом, тобто після кріплення багнету до дульної частини ствола гвинтівки Мосіна, під час усіх проведених у кримінальному провадженні експертиз не проводилося за відсутності в експертних установах гвинтівки Мосіна зразку 1891 року.

В суді апеляційної інстанції повторно досліджувалися всі висновки експертиз у кримінальному провадженні та були допитані експерти ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

При цьому експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтримали свій висновок про те, що без проведення динамічних випробувань з використанням гвинтівки Мосіна неможливо вирішити питання стосовно віднесення наданого ним на дослідження предмету, зовні схожого на багнет, до холодної зброї.

Враховуючи такі пояснення експертів, які відповідають положенням Методики криміналістичного дослідження холодної зброї та конструктивно схожих з нею виробів, за змістом яких проведення динамічних випробувань повинно провадиться типовим до найближчого аналогу холодної зброї способом, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано поставив під сумнів висновки експертів № 9699 від 31.07.2014 та № 2567/15-33 від 26.03.2015, за змістом яких вилучений у ОСОБА_7 предмет відноситься до холодної зброї, не дивлячись на те, що динамічні випробування провадились без використання гвинтівки Мосіна.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає вмотивованим висновок суду про те, що в ході судового розгляду не здобуто беззаперечних та переконливих доказів щодо належності вилученого 20 липня 2014 року у ОСОБА_7 предмета до категорії «інша холодна зброя», що є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Що стосується доводів прокурора про неповноту судового розгляду та тверджень про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення щодо призначення у кримінальному провадженні міжвідомчої комісійної криміналістичної експертизи холодної зброї для проведення додаткових динамічних випробувань вилученого у ОСОБА_7 багнета, то вони є непереконливими, оскільки, посилаючись у клопотанні, яке було подане в суді першої інстанції, на те, що в розпорядженні Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві є гвинтівка Мосіна зразку 1891 року, прокурор жодних достовірних даних в цій частині суду не представив. До того ж указаною експертною установою вже проводилося відповідне дослідження вилученого у ОСОБА_7 предмета та здійснювалися динамічні випробування, але без використання гвинтівка Мосіна зразку 1891 року. Разом із цим, в суді апеляційної інстанції прокурором питання про проведення комісійної криміналістичної експертизи взагалі не порушувалось та відповідне клопотання не заявлялося.

Таким чином, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, що не спростовано в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду прокурором, колегія суддів вважає, що в даному провадженні суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України та витлумачивши усі сумніви на користь обвинуваченого, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4