Справа № 530/1595/18
Провадження № 1-кп/535/8/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2020 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Полтави кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, не працює, неодружений, на утриманні дітей не має, раніше судимого:

06.04.2020 року Зіньківським районним судом Полтавської області по ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2018 року близько 00 годин 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу території ТДВ «Укроліяпродукт», що знаходиться за адресою: вул. Паркова, 146, м. Зіньків Зіньківського району Полтавської області, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, шляхом відчинення дверцят автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , та запуску двигуна через з`єднання обірваних ним дротів замка запалення, незаконно заволодів даним автомобілем марки ВАЗ2101, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 7850,16 гривень, який належить ОСОБА_8 , та яким користується ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 поїхав на вказаному автомобілі в с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, де залишив його в лісовому масиві в адміністративних межах цього ж населеного пункту.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення злочину) незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що у ніч з 1 на 2 червня 2018 року він був вдома. 01.06.2018 року він був вдома цілий день, мама пішла ввечері близько 19.00 год. на роботу на нічну зміну. Ввечері близько 20.00 год. у їх господарстві вдавилося теля, і він з батьком близько 1-1,5 годин ганяли його по двору, щоб поліпшити його стан. Після 21.00 21.30 год. він пішов до сусіда ОСОБА_10 , щоб він поміг дорізати теля. Він відразу прийшов. Бика зарізали близько 22.30 год. і закінчили його розробляти близько 24.00 год. Він пішов перший спати в хату близько 00.30 год. ОСОБА_10 пішов додому вже після цього. А коли батько ліг спати, обвинувачений не знає. Увечері 01.06.2018 року близько 20.00 год. йому телефонував, або, можливо, надсилав sms-повідомлення ОСОБА_7 й запрошував погуляти, але він не погодився, оскільки був зайнятий з батьком. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що можливо 01.06.2018 року телефонував ОСОБА_11 . До нього додому ОСОБА_7 не приходив. У будинку батьків на горищі є обладнане місце де він проводить час з друзями, можливо ОСОБА_7 теж там був.

02.06.2018 року він поїхав на поле близько 09.00 год. Близько обіду до нього зателефонував ОСОБА_7 . У тракторі, яким він з батьком прополювали гарбузи, закінчилося пальне. Близько 14.00 год. знову зателефонував ОСОБА_7 , якому він і повідомив, що знаходиться в полі. ОСОБА_7 приїхав на автомобілі Жигулі, сказав, що авто дав покататися знайомий, ім`я якого він не назвав. Запропонував з ним покататися. Оскільки батько повинен був повернутися через годину, він погодився, і вони каталися по полю хвилин 15-20. У машині були обірвані проводи. Коли він сів за руль, то побачив, що ключа немає. ОСОБА_7 пояснив йому як з`єднати проводи, щоб машина «завелася». Потім він запропонував ОСОБА_7 поїхати на автомобілі до магазину по цигарки. Близько 14.00 год. ОСОБА_7 дзвонив з його (обвинуваченого) телефону ОСОБА_11 , щоб підфарбувати автомобіль, бо він був подряпаний. ОСОБА_7 телефонував з його телефону, бо в нього не було коштів на рахунку. До магазину поїхали через поле по ґрунтовій дорозі й застрягли в огороді. Почали випихати машину, але це не вдалося. Він штовхав машину спереду, за кермом сидів ОСОБА_7 . З двору це побачила жінка, яка почала на них кричати. Вона була на відстані близько 200 м. Він (обвинувачений) злякався, що вона розповість батькам, що вони на город заїхали. Після цього він разом із ОСОБА_7 пішли до магазину купити цигарки. Коли вийшли на дорогу за метрів 50 їх побачила та жінка, що кричала на них з двору, щось казала їм, але вони не звертали на неї уваги. Після того, як повернулися до машини, він сів за руль, а ОСОБА_7 виштовхував автомобіль. Виштовхали автомобіль близько 16.00 год. ОСОБА_7 відвіз його додому. Близько 20.00 год. приїхали працівники поліції, які забрали його і разом з ним поїхали до ОСОБА_7 . Де стоїть у лісі захований автомобіль працівникам поліції показував ОСОБА_7 . На місці складали протокол огляду місця події, який він (обвинувачений) в числі серед інших осіб теж підписував. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 мав судимість за крадіжку телефону, останній просив його взяти вину за незаконне заволодіння транспортним засобом на себе. Крім того, обвинувачений пояснив, що раніше способами викрадення автомобілів не цікавився, посвідчення водія на час вчинення злочину не мав, що палить цигарки, а також, що події вечора 01.06.2018 року пам`ятає дуже добре, а події, які відбувалися 02.06.2018 року не дуже.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, підтверджується такими доказами.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 , пояснив, що на початку червня 2018 року він приїхав на автомобілі ВАЗ 2101 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 на роботу на нічну зміну. Близько 19 год. 30 хв. залишив автомобіль на парковці. Двері в автомобілі залишились не замкнені, оскільки були зламані замки. Ключі від замка запалювання він забрав із собою. Після закінчення нічної зміни, близько 8 год. ранку, він виявив, що автомобіля на парковці немає. Із заявою звернувся до поліції. Про те, що його автомобіль знайдено в лісі поблизу с. Тарасівка йому повідомили працівники поліції. Перед угоном був проведений капітальний ремонт двигуна автомобіля, «ходова» теж справна була. Після угону автомобіль був у пошкодженому стані: «закипів двигун», не працювали амортизатори, обірвані «реактивні тяги», обірваний провід від замка запалювання. Автомобіль був повернутий йому працівниками поліції у серпні 2018 року. Потерпілий також пояснив, що вказаний автомобіль він придбав восени 2016 року у ОСОБА_8 за одну тисячу доларів (близько 27 тисяч гривень). Договір купівлі-продажу уклали усно, без переоформлення права власності на автомобіль. Довідки чи будь-яких інших доказів про технічний стан автомобіля та про проведення ремонту до угону автомобіля він не має. Після угону він звернувся до ФОП ОСОБА_12 , який провів обстеження автомобіля, встановив пошкодження та вартість ремонту. Запчастин для ремонту автомобіля не купляв, ремонт автомобіля не проводив. Автомобілем у даний час користуватися не може, у зв`язку із тим, що він потребує ремонту. Вважає, що злочином йому завдано матеріальну шкоду, оскільки внаслідок угону автомобіль пошкоджений і потребує ремонту, вартість якого складає 14945,00 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. До ОСОБА_7 , з яким у кримінальному провадженні щодо нього укладено угоду про визнання винуватості, позов про стягнення збитків він не пред`являв.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яка була подана потерпілим ОСОБА_9 до Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області 02.06.2018 року о 09.10 год., останній повідомив про те, що в період часу із 20.00 год. 01.06.2018 року по 08.00 год. 02.06.2018 року невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , що йому належить (т.1 а.с. 20-21).

Згідно з протоколом огляду місця події від 02.06.2018 року із фототаблицями до нього, проведено огляд місцевості автостоянки, із якої було викрадено транспортний засіб, що знаходиться поряд з ТДВ «Укроліяпродукт» по вул. Парковій в м. Зіньків Полтавської області (т.1 а.с. 23-25).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.08.2006 року, власником легкового автомобіля марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1973 року випуску, білого кольору, є ОСОБА_8 (том 1, а.с.35).

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_7 пояснив, що на початку червня 2018 року ОСОБА_4 зателефонував йому та попрохав прийти до нього, бо він має до нього справу. Вони зустрілися в центрі с. Тарасівка у період часу близько 20.00 год. й пішли додому до ОСОБА_4 , який по дорозі розповідав, що можна угнати автомобіль, який можна буде перегнати до їх друга ОСОБА_11 у смт Диканька Полтавської області, де перефарбувати й після цього продати. Дома був батько ОСОБА_4 , й обвинувачений попрохав себе вести тихо, щоб батько не побачив і вони відразу залізли на горище будинку. Коли вони прийшли додому їх ніхто не бачив. Мати ОСОБА_4 була на роботі, до них ніхто не приходив. Денис розповідав щось про проблеми з биком, але що саме з ним сталось він не запам`ятав. У ОСОБА_13 дивилися в інтернеті способи викрадення автомобіля. Близько 24.00 год. він та ОСОБА_4 пішли із с.Тарасівка до м. Зіньків, відстань до якого близько 5 км, їх ніхто не бачив коли вони виходили з дому. Біля ТДВ «Укроліяпродукт» побачили автомобіль ВАЗ 2101 білого кольору. Він дивився за обстановкою навколо, а ОСОБА_4 підійшов та відчинив двері автомобіля, які були незамкнуті. ОСОБА_4 обірвав проводи і відносно швидко завів її та сів за кермо автомобіля, а він (свідок) сів поряд на сидіння пасажира. Поїхали в ліс поряд з с. Тарасівка де машину залишили та пішли кожен додому. На наступний день вони зустрілися біля автомобіля, завели і поїхали кататися по селу. Спочатку за кермом був ОСОБА_4 , а потім він деякий час кермував автомобілем. Коли хвилин десять поїздили, вирішили поїхати в магазин купити цигарки, а перед цим заховати автомобіль в бур`янах, але заїхавши на огород не змогли виїхати. Залишивши автомобіль, вони пішли до магазину, та в цей час до них зразу підійшла якась бабуся і запитувала, що сталося, але її не слухали і пішли далі. Коли повернулися з магазину виштовхали машину. Завів автомобіль та сів за кермо ОСОБА_4 , й поїхали і знову поставили її в лісі та пішли кожен додому. Коли до нього додому приїхали працівники поліції, ОСОБА_4 вже був з ними, й він разом з ОСОБА_4 показали де заховали автомобіль. У цей час він з ОСОБА_4 при працівниках поліції не спілкувався та не пропонував взяти відповідальність на себе за незаконне заволодіння автомобілем. У день викрадення він (свідок) не розмовляв з ОСОБА_11 по телефону, а ОСОБА_4 не міг до ОСОБА_14 додзвонитися. Наступного дня ОСОБА_4 говорив, що телефонував до ОСОБА_11 , якому повідомив, що угнав автомобіль. ОСОБА_4 та ОСОБА_11 є кращими друзями. Крім того, свідок ОСОБА_7 пояснив, що вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.09.2018 року він засуджений по ч.2 ст.289 КК України по даному факту вчинення ним разом із ОСОБА_4 незаконного заволодіння даним транспортним засобом.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.06.2018 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , останній детально розповів та показав на місці про обставини вчинення ним та ОСОБА_4 кримінального правопорушення (т.1 а.с. 120-122).

Згідно з вироком Зіньківського районного суду Полтавсьої області від 06.09.2018 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Зіньківського відділу Миргородської прокуратури Полтавської області і обвинуваченим неповнолітнім ОСОБА_7 , за участі законного представника та захисника неповнолітнього обвинуваченого. Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (том 1 а.с. 203-204).

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 пояснив, що він проживає в смт Диканька Полтавської області, обвинувачений його колишній одногрупник, вони товаришують. У червні 2018 року до нього зателефонував ОСОБА_4 і сказав, що він із ОСОБА_7 угнали автомобіль, коли саме не повідомляв, і запитав чи можна сховати у нього в смт Диканька автомобіль для перефарбування. Він сприйняв таку пропозиція за жарт і сказав, що можна. Через 15 хвилин ОСОБА_4 знову зателефонував та повідомив, що їдуть до нього в смт Диканька, а ОСОБА_7 казав, що вони вже в смт Опішня. Цей дзвінок він теж сприйняв за жарт, оскільки із м. Зіньків до смт Опішня неможливо дістатися на автомобілі за 15-20 хв. та вимкнув телефон. Пізніше по телефону ОСОБА_4 повідомив, що він із ОСОБА_7 викрали автомобіль і заховали в лісі, а також говорив, що вони каталися на викраденому авто по селу.

Свідок ОСОБА_15 , допитаний у ході судового розгляду, повідомив, що на початку червня 2018 року після 16.00 год. він був на городі. У цей час його дружина ОСОБА_16 повідомила, що білий автомобіль заїхав на город. Коли він прийшов біля автомобіля нікого не було, двері порозкривані були, скло на дверях зі сторони водія було опущено. Він зателефонував у поліцію, поліцейські приїхали через 40 хв., але машини на місці вже не було.

Згідно з рапортом інспектора Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області від 02.06.2018 року, повідомлення заявника ОСОБА_15 про те, що в с. Тарасівка Зіньківського району 02.06.2018 року невстановлені особи заїхали на поле, застрягши на грядці, на автомобілі марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору та покинули автомобіль, отримано 02.06.2018 року о 18.03 год. (т.1 а.с. 40).

Свідок ОСОБА_16 , повідомила, що обвинувачений ОСОБА_4 є її односельцем, знає його, а також вказала що 02.06.2018 року у другій половині дня, вона почула сильний гул автомобіля на городі. Побачила двох хлопців, що вийшли з машини, з-під капота авто пішов дим. Хлопці кудись пішли. Вона відразу впізнала ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Вони були у збудженому стані. Вона звернулася до них, хотіла поговорити, але вони різко забігли у пустий двір. Вона з чоловіком чекала поліцію. Десь через 30 хвилин вона знову побачила хлопців ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , які повернулися до автомобіля, розгойдували автомобіль і машина поїхала. Нікого іншого поряд не було. Згодом приїхали і працівники поліції.

Відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 18.06.2018 року, свідок ОСОБА_19 впізнала на фото ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як осіб, які їздили на автомобілі ВАЗ 2101 02.06.2018 року біля її господарства (т.1 а.с. 105-106).

Згідно з протоколом огляду місця події від 02.06.2018 року із фототаблицями до нього, зафіксовано, що у лісовому масиві, поблизу с. Тарасівка Зіньківського району знайдено автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору (т.1 а.с. 42-47).

Свідок ОСОБА_20 допитаний у ході судового розгляду, пояснив, що він був запрошений понятим під час складання протоколу огляду місця події, де був виявлений автомобіль ВАЗ 2101 білого кольору. Будь-яких зауважень з приводу його змісту його учасниками не висловлювалися.

На підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи №189 від 20.07.2018 року, ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1973 року випуску, строк експлуатації якого становить 45 років, станом на 02.06.2018 року становить 7850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 16 коп. (т.1 а.с. 58-62).

Наведені докази узгоджуються між собою, не суперечать один одному, та в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Суд критично оцінює покази допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_21 , який є батьком обвинуваченого.

Так, свідок ОСОБА_21 пояснив, що о 19.15 год. 01.06.2018 року дружина пішла на роботу в нічну зміну. А він близько 20.00 год. пішов вправлятися по господарству. Близько 21.00 год він виявив здуття живота у бика, та почав його заставляти бігати по двору, щоб здуття пройшло, але нічого не допомагало, тому він послав сина ОСОБА_22 (обвинуваченого по справі) до сусіда ОСОБА_10 , щоб той допоміг. Але близько 21.30 год. бика вирішили зарізати, що і зробили близько 22.00 год. й розбирали його до 01.00 год. 02.06.2018 року. Син ОСОБА_22 був з ними, допомагав носити воду та відносити шматки м`яса до 24.00 год., сусід ОСОБА_10 був до 01.00 год. А він сам зайшов у будинок десь близько 03.00 год. та бачив через відкриті двері, що син спить у себе в кімнаті не вкритий на ліжку, комп`ютер працював світився монітор. Увечері, коли були зайняті биком, на горище житлового будинку він (свідок) не піднімався, до них ніхто не приходив. 02.06.2020 року сина збудив близько 08.00 год. і поїхали прополювати трактором гарбузи на своєму городі та сусідки. Близько 11.00 год. закінчилося дизельне пальне в тракторі, тому він поїхав за ним, а ОСОБА_22 залишився біля трактора. Близько 13.00 год. приїхав до трактора ОСОБА_22 не було, а коли повернувся близько 15.30 год. додому ОСОБА_22 вже полов з матір`ю буряки. Вдома був до 19.30 год. та пішов на роботу, після чого близько 21.00 год. дружина зателефонувала, повідомила, що ОСОБА_22 забрати поліцейські з приводу викрадення автомобіля. На роботі був до 08.00 год. наступного дня, повернувшись поснідав і ліг відпочивати. Сина запитав про те, що то за машина була, а він відповів, що був вдома.

Однак, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 , який вказав, що обвинувачений ОСОБА_4 є сином брата його дружини та є їх сусідом, пояснив, що влітку 2018 року, точної дати він не пам`ятає, близько 19.00 год. до нього прийшов батько обвинуваченого і попрохав дорізати бика. Він відразу прийшов. Бика зарізали близько 20.00 год., бо не могли з ним нічого зробити, й розбирали бика орієнтовно до 24.00 год. Поряд з ними постійно був ОСОБА_23 , приносив воду та відносив м`ясо, але у період час у з 20.00 год. до 20.20 год. та коли йшов додому близько 24.00 год. Дениса він не бачив.

Тому суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_21 , який є батьком обвинуваченого, оскільки вони є суперечливими (в тому числі щодо хронологічного порядку відбування подій, часу та місця перебування обвинуваченого як за місцем проживання так і поза ним та ін.), не узгоджуються між собою та дослідженими доказами по даному кримінальному провадженню, як щодо подій 01.06.2018 року так і в частині їх пояснень щодо подій 02.06.2018 року.

Отже, показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не брав участі в незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, а лише їздив із ОСОБА_7 на вже викраденому останнім транспортному засобі, спростовуються показаннями допитаних під час судового розгляду свідків та дослідженими в ході судового розгляду доказами, а під час судового розгляду даного кримінального провадження не встановлено наявності підстав у свідка ОСОБА_7 оговорювати ОСОБА_4 , й такі показання обвинуваченого та невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_24 , допитаної в ході судового розгляду, яка лише пояснила, що в червні 2018 року вона чула голосний звук від автомобіля, що швидко їхав, в машині розгледіла два силуети, але осіб в автомобілі вона не розпізнала.

Відповідно до письмової заяви потерпілого ОСОБА_8 від 13.11.2018 року, останній повідомив суд, що не не має жодних претензій стосовно автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки всі права та обов`язки щодо нього він передав ОСОБА_9 згідно з усним договором купівлі-продажу (том 2 а.с.58).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 20.11.2019 року, потерпілий ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Опішня Зіньківського району Полтавської області (том 4 а.с.224-225).

Відповідно до розписки від 14.08.2018 року потерпілий ОСОБА_9 отримав автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений в с. Тарасівка (том 1 а.с.64).

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме, незаконному заволодінню транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, доведена у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, дослідженими у судовому засіданні. Вказані докази в своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою.

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав письмове клопотання про визнання доказів недопустимими з підстав того, що стороні обвинувачення та захисту не були відкриті матеріали кримінального провадження у вигляді відеозапису проведення слідчого експерименту; постанова прокурора про виділення матеріалів в окреме провадження є необґрунтованою, безпідставною та незаконною; відомості до ЄРДР за №000328 були внесені неуповноваженою особою, а слідчий ОСОБА_25 не був уповноважений жодним документом на розслідування даного кримінального правопорушення (т.4 а.с.204-206).

Суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими з наступних підстав.

Відповідно до протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.10.2018 року факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними у повному обсязі підтверджено підписами неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_26 та складеними ними відповідними розписками (том 1 а.с.248-251, 254-256, 259-260).

На підставі ч.5 ст.217 КПК України рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Згідно з ч.8 ст.469 КПК України у разі якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Відповідно до положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року №139 (чинного на момент винесення прокурором постанови про виділення матеріалів досудових розслідувань від 20.08.2018 року) слідчі поліції є реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з постановою прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_27 від 20.08.2020 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №170000210 від 02.06.2018 року за ознаками ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження за фактом вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб відносно невстановленої слідством особи виділено в окреме кримінальне провадження в оригіналах, в тому числі й витяг з ЄРДР, постанови про створення слідчої групи, наказ №36, постанова про призначення прокурора та інші.

Враховуючи вище викладене, судом не встановлено наявності обставин для визнання доказів недопустимими з підстав, зазначених захисником.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, та обставини, передбачені ст.103 КК України.

Обвинувачений кримінальне правопорушення вчинив у неповнолітньому віці, виховувався у сім`ї із обома батьками, неодружений, на утриманні дітей не має, за місцем проживання характеризується посередньо; є працездатним, визнає себе здоровим, згідно з медичним висновком про стан здоров`я та працездатності комісії лікарів Зіньківської центральної районної лікарні від 04.06.2018 року практично здоровий, може виконувати будь-яку фізичну працю, відповідно до віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий (том 1 а.с.175-177, 179, 181, 196, 198; том 5 а.с.147-149).

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №412 від 08.10.2018 року ОСОБА_13 будь-якими хронічними психічними захворюваннями чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає, не виявляє ознак недоумства чи іншого хворобливого розладу психічної діяльності. У період часу, що відноситься до інкримінованих протиправних дій, ОСОБА_4 не страждав будь-якими хронічними психічним захворюванням і не перебував у стані тимчасового розладу психічної діяльності, міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 під дію ч.2, ч.3 ст.19 та ст.20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, не виявляє відхилень в психологічному розвитку, які не є проявами психічного захворювання. Після вчинення інкримінованого йому протиправного діяння, неповнолітній ОСОБА_4 не перебував в особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість і поведінку. При дослідженні індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_4 виявляє середню активність психічних процесів і станів, екстравертовність, відсутність імпульсивності, агресивності та тривожності, емоційну нестійкість. Враховуючи його індивідуально-психологічні особливості, емоційний стан може правильно сприймати обставини інкримінованого йому протиправного діяння. Неповнолітній ОСОБА_4 , враховуючи його вікові та індивідуально-психологічні особливості, емоційний стан, може правильно сприймати обставини інкримінованого йому протиправного діяння. Яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, які б могли б суттєво впливати на поведінку та, які б вплинули на його поведінку під час вчинення інкримінованих йому протиправних діянь, неповнолітній ОСОБА_4 не виявляє (том 1 а.с.163-169).

Відповідно до інформації з особової справи учня загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів с. Тарасівки Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_4 , має середній рівень навченості, навчальний матеріал сприймає задовільно, у стосунках із товаришами буває замкнутий, у відносинах з дорослими доброзичливий, виявляє добрі господарські здібності (т.1 а.с.183-192).

У ході судового розгляду допитані свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які є директорами Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та Бобрівницької ЗОШ І-ІІ ступенів, в яких навчався обвинувачений до 7-го класу та з 7-го й до 9-го класу, відповідно, й охарактеризували його як учня, який посередньо навчався та мав погану поведінку.

Згідно з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної 28.11.2018 року Зіньківським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, в частині соціально-психологічної характеристики неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 має друзів, здатний піддаватися сторонньому впливу, займається спортом, контролює свої емоції. Ознак недовіри до оточуючих не проявляє, розуміє серйозність та наслідки вчиненого правопорушення. Мати та батько приймають участь у вихованні сина, цікавляться його навчанням. Конфлікти в родині відсутні. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без обмеження чи позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (том 2 а.с.105-107).

При призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги те, що обвинувачений вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, у неповнолітньому віці, а також враховує особу винного, умови його життя та виховання, рівень розвитку, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому найменш суворого виду покарання у межах санкції, передбаченої ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна. Суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Нормами частини 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Тому суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, висновок органу пробації, відповідно до якого виконання ОСОБА_4 покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, молодий вік обвинуваченого, те, що даний злочин він вчинив вперше, а транспортний засіб повернуто потерпілому, приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі 75, 104 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення 14945,00 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, та 10,0 тис.грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування цивільного позову потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_26 зазначили, що ОСОБА_9 отримав право володіння і користування автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 на підставі усного договору купівлі-продажу, який визнається власником ОСОБА_8 . Внаслідок вчинення злочинних дій ОСОБА_4 і ОСОБА_7 потерпілому завдана матеріальна шкода в розмірі 14945,00 грн., що підтверджується Актом огляду технічного стану автомобіля від 12.11.2018 року. Незадовго до угону автомобіля ОСОБА_9 проводив поточний ремонт автомобіля в т.ч. і ремонт двигуна, тому жодних несправностей авто не мало. В обґрунтування моральної шкоди, заподіяної злочином, потерпілий вказав на душевні страждання та переживання у зв`язку з фактом угону автомобіля, внаслідок чого він звертався до Зіньківської районної лікарні зі скаргами на стан здоров`я. Також, внаслідок вчинення злочину, порушився звичний уклад його життя, він позбавлений можливості звичним способом добиратися на роботу в м. Зіньків та повертатися додому в с. Тарасівка. Також посилається на погіршення стосунків з батьками, які безпідставно докоряють йому у неналежному догляді та охороні автомобіля, що призвело до його викрадення. Виходячи з цього, сума в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, визначена потерпілим в 10000,00 грн. Крім того, потерпілий просить стягти на його користь всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Під час судового розгляду потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_26 підтримували позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у цивільному позові. 29.12.2020 року представник потерпілого подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його та потерпілого участі, заявлений цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Цивільний відповідач обвинувачений ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, не визнали у повному обсязі, посилаючись на невизнання вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 слід задовольнити частково.

Згідно з частинами 1 та 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

На підставі ч.1 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

На час розгляду справи обвинувачений є повнолітньою особою.

Нормами частин 1 та 2 ст.1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як встановлено під час розгляду справи, шкода потерпілому ОСОБА_9 завдана спільними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , тому вказані особи мають нести за неї солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до пунктів 3, 8, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями), особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. Особа, що відшкодувала шкоду, за яку передбачена відповідальність у солідарному порядку, має на підставі ст.175 ЦК право зворотної вимоги до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено законом, як у випадках, коли відшкодування було присуджено з усіх боржників, так і при покладенні цього обов`язку на вимогу потерпілого на частину з них. Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до п.3, п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року (із змінами та доповненнями), цивільний позов не може бути залишений без розгляду і з мотивів відсутності необхідних для його вирішення доказів, оскільки відповідно до вимог КПК України характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі. Якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного.

На обґрунтування цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, потерпілим надано акт огляду технічного стану автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_3 , складеного ФОП ОСОБА_12 12.11.2018 року, відповідно до якого вартість запасних частин та ремонту транспортного засобу становить 14945,00 гривень, та надав копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 (т.2 а.с.54, 55).

Вказаний акт не є належним доказом для визначення суми матеріальних збитків, заподіяних злочином.

Інших доказів потерпілим чи його представником на обґрунтування визначення суми матеріальних збитків, заподіяних злочином, не надано, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Потерпілим на обґрунтування наявності моральної шкоди надано запис сімейного лікаря від 04.06.2018 року в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_9 (том 2 а.с.56), однак ним чи його представником не надано доказів наявності причинного зв`язку погіршення стану здоров`я внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 .

З врахуванням характеру, інтенсивності, обсягу та тривалості фізичних і душевних страждань, які зазнав потерпілий внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, необхідності вжиття потерпілим додаткових зусиль для організації свого подальшого життя і побуту, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що цивільний позов потерпілого у частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, слід задовольнити частково, та стягти з обвинуваченого на користь потерпілого 3,0 тис.грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно з ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі і з витрат на правову допомогу.

Потерпілим надано на підтвердження понесених витрат на правову допомогу угоду про надання правової допомоги №27 від 12.06.2018 року, ордер ПТ №046110 на надання правової допомоги від 12.06.2018 року, обґрунтований розрахунок сум наданих послуг адвокатом ОСОБА_26 по даному кримінальному провадженню, квитанцію про оплату наданої юридичної допомоги від 14.11.2018 року №27 (том 1 а.с.32, 33; том 2 а.с.52, 53).

Враховуючи викладене, з обвинуваченого слід стягти на користь потерпілого понесені останнім витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів слід віднести за рахунок держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину й зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, у сумі 14945,00 грн. відмовити повністю.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів віднести за рахунок держави.

Речовий доказ автомобіль марки ВАЗ 2101 днз НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому вважали повернутим потерпілому ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя