ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/621/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 703/799/18 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року
головуючого-суддіОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря прокурора обвинуваченого захисників ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілого представника цивільного позивача цивільного позивача ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаськї області від 08 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українеь, громадянин України, уродженець с. Лозоватка Шполянського району Черкаської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, має на своєму на утриманні матір ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невійськовозобов`язаного, працюючого тренером-викладачем «Дитячої юнацької спортивної школи», раніше не судимого,
Визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Звільнено від призначеного основного та додаткового покарання ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволений в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_10 , матеріальні збитки в розмірі 28673 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят три) гривні 69 (шістдесят дев`ять) копійок та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень, а всього 29873 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 69 (шістдесят дев`ять) копійок.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_12 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_12 збитки в розмірі 470967 (чотириста сімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень та витрати за проведення експертизи в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 472967 (чотириста сімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень.
В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_12 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10118 (десять тисяч сто вісімнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки витрат на проведення експертиз.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 10 червня 2017 року, близько 22 години 50 хвилин, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області у напрямку міста Сміла Черкаської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді причепа «ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що буксирувався трактором «Class Arion 640С», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , що рухався попереду по смузі його руху у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, навпроти домоволодіння №97, що розташоване по вулиці Шевченка в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області, скоїв наїзд на задню частину вказаного причепа.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/185 від 14 грудня 2017 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у Смілянській міській лікарні.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_15 .
Не погоджуючись з рішенням районного суду в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Районним судом в порушення чинного законодавства, що регламентує порядок та підстави застосування амністії, необґрунтовано застосовано до засудженого положення п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки при цьому не враховано та не перевірено обставини зазначені у вказаній нормі, а саме наявність чи відсутність у матері обвинуваченого інших, саме працездатних дітей. Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 під час судових дебатів надав документи , які підтверджують, що в його матері ОСОБА_13 є донька ОСОБА_16 , яка є інвалідом третьої групи. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третя група інвалідності є непрацездатною. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок районного суду скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 472 967 гривень та залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що в період оцінки автомобіля, яка проводилась 09.08.2018 року, передбачалась обов`язковість проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням. При цьому вказує на порушення ОСОБА_12 зобов`язання по зберіганню автомобіля. Крім того, зазначає, що обвинувачений сплатив потерпілому ОСОБА_12 частину грошових коштів в розмірі 52000 гривень в рахунок відшкодування заподіяних збитків про, що суддею було зазначено у вироці.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора який підтримав свою апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисників в підтримку своїх апеляційних вимог, доводи представника цивільного позивача, який підтримав рішення суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову на користь ОСОБА_12 , думку потерпілого ОСОБА_10 , який поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону, судом першої інстанції не виконані.
Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів досліджених в порядку ст.349 КПК України, що не оспорюється в апеляційних скаргах.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України та не оспорюються сторонами кримінального провадження, тому суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст.86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 під час судових дебатів надав документи, які підтверджують, що в його матері ОСОБА_13 є донька ОСОБА_16 , яка є інвалідом третьої групи, тому є непрацездатною, що позбавляє їй здійснювати догляд за своєю матір`ю.

Однак, з даними доводами погодитись не можна. Так, відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України, третя група інвалідності є обмеженою, що ніяким чином не можна ототожнювати з непрацездатністю.

Закон України «Про амністію у 2016 році» містить чітку вимогу, що амністія може бути застосована до засудженого у разі наявності одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Таким чином, суд помилково дійшов до висновку про можливість застосування у даному випадку Закону України «Про амністію у 2016 році» до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.
Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.
Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обираючи строк покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало порушення правил дорожнього руху України.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Призначаючи покарання Ковбасі за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується, як тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, вину визнав повністю, щиро розкаявся, частково відшкодував завдані збитки, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позицію потерпілого, який просить призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, дані доповіді органів пробації про можливість призначення основного покарання без ізоляції від суспільства, вік обвинуваченого (59 років).

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення Ковбаси без відбування основного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік на підставі ст.75 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча і вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, загибель людини, що є непоправним, колегія суддів вважає за необхідне призначити Ковбасі покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості і буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що розгляд кримінального провадження щодо Ковбаси в суді першої інстанції проводився у спрощеному порядку, тобто на підставі ст.349 КПК України.

Як убачається з журналу судового засідання та технічного запису, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_7 визнав повністю та погодився на проведення розгляду справи в спрощеному порядку. Інші учасники процесу також погодились саме на такий порядок розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Однак, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.
З вироку місцевого суду вбачається, що заявлені цивільні позови обвинувачений ОСОБА_7 не визнав та пояснив, що потерпілому ОСОБА_10 він відшкодував 115000 гривень заподіяної шкоди, а ОСОБА_12 52000 гривень.
Таким чином не звертаючи на це увагу, а саме не визнання обвинуваченим суми цивільного позову ОСОБА_12 , місцевий суд не міг проводити розгляд справи в цій частині в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів не може надати оцінку доводам апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого стосовно безпідставності часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_12 , оскільки дане питання не було предметом безпосереднього дослідження доказів судом першої інстанції.

В такому разі, вирок суду в частині розв`язання цивільного позова ОСОБА_12 підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У зв`язку із скасуванням вироку суду, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого щодо його незаконності та необґрунтованості в частині розв`язання цивільних позовів, оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого підлягає до часткового задоволення.

Стосовно апеляційної скарги прокурора, яка містить достатньо обґрунтованих аргументів, які заслуговують на увагу, підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування в частині призначення покарання та розв`язання цивільного позову ОСОБА_12 .

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та розв`язання цивільного позову ОСОБА_12 - скасувати.

Ухвалити в частині призначення покарання новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити з випробуванням ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_7 призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 (трьох) місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя

Судді -