НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
26 листопада 2020 року Справа № 322/488/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружений, раніше не судимий:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.05.2020 за № 0000106, 02.05.2020, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння за місцем свого мешкання, що розташоване по АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, підійшов до встановленого межового паркану між вищевказаним домоволодінням та сусіднім домоволодінням № 62/2, де діючи умисно, наніс останньому один удар палицею по лівій нозі, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді трьох ран на передній поверхні правої гомілки, травматичного набряку м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу. Згідно з висновком експерта № 43 від 07.05.2020, зазначені тілесні ушкодження у громадянина ОСОБА_4 , як такі, що викликали незначні, скороминущі наслідки на строк не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.5 діючих «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995р. № 6).

Зазначені дії ОСОБА_5 під час досудового розслідування були кваліфіковані за частиною першою статті 125 КК України, а саме як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення.

З огляду на невизнання обвинуваченим своєї вини, судом проведено дослідження всіх доказів, наданих стороною обвинувачення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що 02.05.2020 він просив свою сусідку ОСОБА_6 , прибрати паркан, який вона встановила впритул до його хати, на що остання заперечила. Отримавши відмову, обвинувачений почав самостійно розбирати паркан, зібраний з дерев`яних стовпців та шиферу, а саме розбив шифер, витягнув дерев`яні дошки і кинув залишки будівельних матеріалів на ділянку сусідки. За твердженням обвинуваченого, він не бив потерпілого ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_4 під час допиту у судовому засіданні зазначив, що 02.05.2020 він допомагав ОСОБА_6 , а саме встановлював паркан на її земельній ділянці упритул до сусідського будинку, в якому проживає обвинувачений. У вечірній час, після завершення роботи, потерпілий почув шум у дворі та побачив, як обвинувачений руйнує встановлений паркан. Потерпілий зробив обвинуваченому зауваження з приводу його дій, на що останній відповів нецензурно, а потім підняв з землі палицю та махнув нею в бік потерпілого з метою завдання удару, зачепивши при цьому ліву ногу потерпілого ОСОБА_4 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повністю підтвердила показання потерпілого ОСОБА_4 , та пояснила, що особисто бачила, як обвинувачений ОСОБА_5 вдарив палицею потерпілого ОСОБА_4 по лівій нозі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що не бачила як обвинувачений завдавав удар потерпілому, оскільки прийшла на місце події пізніше, проте бачила потерпілого ОСОБА_4 , у якого була закривавлена ліва нога.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , з якою обвинувачений проживає спільно без реєстрації шлюбу, пояснила, що вона бачила конфлікт між її чоловіком ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 , що виник через встановлений паркан, а також зазначила, що не бачила щоб хтось комусь завдавав ударів в ході зазначеного конфлікту.

Під час слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 , потерпілий та свідок показали на місцевості, де саме, за їх твердженням обвинувачений завдав удар потерпілому, що підтверджується протоколами проведення слідчого експерименту від 20.05.2020, до яких долучено диск з відеозаписом зазначеної слідчої дії.

Згідно з протоколом огляду місця події від 02.05.2020, з місця огляду, території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , не було вилучено жодних предметів.

Дослідивши висновок експерта № 43 від 07.05.2020, судом встановлено суперечності між дослідницькою частиною та підсумками, а саме, згідно з даними огляду, експертом оглянуто праву ногу потерпілого ОСОБА_4 та встановлено наявність легких тілесних ушкоджень на правій нозі, а саме: «три рани на передній поверхні правої гомілки, травматичний набряк м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу», проте у досліджених експертом медичних документах ОСОБА_4 зазначено про наявність тілесних ушкоджень на лівій нозі.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_9 , яка готувала висновок № 43 від 07.05.2020, пояснила, що нею було допущено технічну помилку при складанні зазначеного висновку, а саме помилково вказано про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 на правій нозі, проте нею проводилося дослідження тілесних ушкоджень на лівій нозі у потерпілого ОСОБА_4 . Разом з цим, експерт ОСОБА_9 підтримала свій висновок щодо механізму утворення, ступеня тяжкості та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , уточнивши, що зазначені ушкодження були на лівій нозі потерпілого.

18.11.2020 прокурором, з огляду на встановлені розбіжності у висновку експерта, було змінено обвинувачення та викладено його в такій редакції: «02.05.2020, близько 20.30 години, ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння за місцем свого мешкання, що розташоване по АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, підійшов до встановленого межовою паркану між вищевказаним домоволодінням та сусіднім домоволодінням № 62/2, де діючи умисно наніс останньому один удар палицею по лівій нозі, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді трьох ран на передній поверхні лівої гомілки, травматичного набряку м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу. Згідно висновку експерта № 43 від 07.05.2020, зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 , як такі, що викликали незначні скороминучі наслідки на строк не більше ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.5, діючих «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6). Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме як умисне завдання легких тілесних ушкоджень.».

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні змінене обвинувачення також не визнав, та наполягав на тому, що він не завдавав жодних ударів потерпілому ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 125 КК України, інкримінована ОСОБА_5 , передбачає настання кримінальної відповідальності виключно за умисне легке тілесне ушкодження.

За загальним правилом частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За правилом частини першої статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Як випливає з вищенаведених доказів, що були досліджені судом під час судового розгляду, в обвинувальному акті, як у первісному, так і після зміни обвинувачення, не зазначено механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 на правій нозі від удару, який обвинувачений, згідно з пред`явленим обвинуваченням завдав потерпілому по лівій нозі. Так у зміненому обвинуваченні прокурор зазначив, що обвинувачений наніс потерпілому «один удар палицею по лівій нозі, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді трьох ран на передній поверхні лівої гомілки, травматичного набряку м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу».

Отже з пред`явленого обвинувачення простежується лише причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та тілесними ушкодженнями на лівій нозі потерпілого у вигляді трьох ран на передній поверхні лівої гомілки.

Водночас відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та тілесними ушкодженнями у потерпілого у вигляді травматичного набряку м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу, оскільки обвинуваченому не інкримінується завдання потерпілому удару по правій нозі, а відтак в цій частині обвинувачення є недоведеним.

Відповідно до п. 2 ч 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

З огляду на змінене обвинувачення, за межі якого суд не може виходити, висновок експерта № 43 від 07.05.2020 не надає відповіді на питання, чи відносяться тілесні ушкодження потерпілого лише у вигляді трьох ран на передній поверхні лівої гомілки (без урахування таких тілесних ушкоджень як травматичний набряк м`яких тканин нижньої третини правої гомілки та гомілковостопного суглобу) до легких тілесних ушкоджень та чи могли такі тілесні ушкодження утворитися внаслідок завданого обвинуваченим удару. Клопотання про проведення повторної експертизи після зміни обвинувачення, чи про проведення допиту експерта, стороною обвинувачення не заявлялися.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За правилами ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1), обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3).

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення ступеня тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, а відтак і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставина, передбачена пунктом 2 частини першої цієї статті (встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), виявляється під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому під час судового розгляду не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 371, 373 376, 393, 395, 532, КПК України, суд

ухвалив:
1. ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України визнати невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

2. Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1