Справа № 522/649/21
Провадження № 1-кс/522/442/21
УХВАЛА

19 січня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , та матеріали досудового розслідування, внесеного 31.10.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003174, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, про арешт майна,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт в рамках кримінального провадження №0003174 від 31.10.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003174 від 31.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Так, 30.10.2020 року до ч/ч Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов рапорт ст. о/у ВКП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , в якому він повідомляє що гр. ОСОБА_6 здійснив відчуження заставного майна, яке останній надав в якості забезпечення виконання зобов`язання договору позики грошей перед гр. ОСОБА_7 . Сума матеріального збитку встановлюється.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_7 , було встановлено, що 03.07.2020 між ним та ОСОБА_6 , було укладено договір позики № 03/07/20-1 (далі договір позики), відповідно до якого, ОСОБА_7 , передав у борг ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 645460 грн., які ОСОБА_6 , мав повернути в строк до 03.10.2020 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх зобов`язань за договором позики між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1540.

Відповідно до умов договору застави т/з ОСОБА_6 передав у заставу транспортний засіб MERCEDES-BENZ V-KLASSE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 02.07.2020 року ТСЦ 5152. Відповідно до умов даного договору застави ОСОБА_6 , як заставодавець, не мав права без письмової згоди ОСОБА_7 , як заставодержателя, розпоряджатися даним автомобілем (здійснювати його продаж, міну, дарування, передачу у користування, здачу в оренду, передачу як внесок (частки) у майно юридичної особи і т.п.

Коли підійшов строк повернення боргу, ОСОБА_6 , перестав виходити на зв`язок, та відповідати на дзвінки, його місце знаходження не відомо.

Поряд з цим, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 69462897, 09.07.2020 року нотаріусом ОСОБА_9 Першої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу було здійснено припинення обтяження транспортного засобу MERCEDES-BENZ V-KLASSE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 .

Також, відповідно до листа з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області встановлено, що перереєстрація автомобіля марки MERCEDES-BENZ V-KLASSE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 з ОСОБА_6 здійснена 09.07.2020 в Територіальному сервісному центрі № 5141 на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2020, та автомобіль зареєстрований на нового власника ОСОБА_10 , автомобілю присвоєно новий державний реєстраційний знак НОМЕР_4 та власнику видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

У зв`язку з тим, що виникла необхідність у забезпеченні збереженні речових доказів та те, що вилучене майно являється речовим доказом у даному кримінальному провадженні по якому необхідно провести необхідні слідчі дії, для встановлення наявності слідів кримінального правопорушення, є необхідність у їх арешті для подальшого використання зазначеного майна в процесі доказування.

Враховуючи викладене, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ V-KLASSE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_4 .

Слідчий надав до суду заяву, в якій просив розглянути зазначене клопотання за його відсутності.

Представник власника майна до суду не викликався згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003174 від 31.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Слідчим не надано до суду доказів того, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ V-KLASSE, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, чорного кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_4 визнано речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню, і відповідно доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту на автомобіль для забезпечення збереження речових доказів та те, що вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, по якому необхідно провести необхідні слідчі дії, для встановлення наявності слідів кримінального правопорушення, жодним чином не обґрунтовані.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, оскільки на даний час у кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, вищевказаний автомобіль речовим доказом не визнавався, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 170-173, України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна.
Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.
Слідчий суддя ОСОБА_1