№707/2564/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2020 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000655 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Черкаси, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого без реєстрації у АДРЕСА_1 , -

раніше судимого на підставі вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, на підставі ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 10.02.2020 року звільнений від призначеного покарання;

вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26.02.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26.02.2019 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, який 29.03.2019 набрав законної сили.
02.04.2019 року ОСОБА_5 був поставлений на облік до Черкаського районного відділення філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області Міністерства юстиції України, де його ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання, а також попереджено про відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання, про що ОСОБА_5 надав підписку про ознайомлення з вимогами щодо осіб, засуджених до громадських робіт та отримав направлення для відбування призначеного покарання до Тубільцівської сільської ради Черкаського району Черкаської області.
12.04.2019 року ОСОБА_5 повинен був з`явитися до вказаної вище сільської ради та приступити до виконання громадських робіт однак цього не зробив, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, та в подальшому з`явився до сільської ради лише один раз 07.05.2019 року та відбув 4 години громадських робіт.
12.04.2019 року ОСОБА_5 умисно, протиправно, переслідуючи мету ухилитися від відбування громадських робіт, не прибув до Тубільцівської сільської ради для відбуття покарання у виді громадських робіт та в період часу з 12.04.2019 по 15.06.2019 року систематично не виходив на громадські роботи і фактично ухилився від відбуття 96 годин громадських робіт.
Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав. Пояснив, що дійсно вчасно не приступив до виконання громадських робіт в зв`язку із склавшимися життєвими обставинами. Щиро кається у вчиненому, на даний час громадські роботи відпрацював повністю.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Посилання сторони обвинувачення на таку обставину як щире каяття не знайшло свого підтвердження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений кається. Відбуття ОСОБА_5 громадських робіт, після направлення справи до суду, на стадії судового провадження, свідчить про намагання особи уникнути суворого покарання, а не про щирий жаль з приводу своєї умисної бездіяльності.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України судом є рецедив кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність щирого каяття, безпідставні неявки до суду, затягування розгляду справи);

ступінь тяжкості вчиненого кримінального правоворушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків;

особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (ухилення від відбування покарання), спосіб (пасивна поведінка), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (відсутність тяжких наслідків, однак свідоме невиконання вироку суду);
особу обвинуваченого, який на час постановлення вироку має зняту судимість, під наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває, на лікуванні за період з 1983 року по 25.10.2019 року у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» не перебував, за місцем проживання характеризується посередньо, міцних соціальних зв`язків не має;

на дату ухвалення вироку відбув повністю громадські роботи відповідно до Черкаського районного суду Черкаської області від 26.02.2019 року.

Враховуючи особу обвинуваченого, який на час скоєння кримінального проступку мав не зняту та непогашену судимість і перебував на іспитовому строціна підставі вироку Соломянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року, однак продовжив поводити себе зухвало, і свідомо не відбував покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 26.02.2019 року, суд приходить до висновку про те, що достатньою мірою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання у виді арешту в межах санкції інкримінованого йому кримінального проступку. Зважаючи на відсутність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, як стримуючих засобів від девіантної поведінки, явну неповагу обвинуваченого до Закону і зухвалу поведінку, суд не вбачає підстав, для застосування положень ст.. 75 КК України, при призначенні покарання.

Крім того, частина 1 ст. 88 КК України передбачає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.01.2019 року ОСОБА_5 засуджений Солом`янським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Іспитовий строк у засудженого за цим вироком спливав 17 січня 2020 року.

При цьому, вироком у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 вчинив даний кримінальний проступок в період часу з 12.04.2019 по 15.06.2019 року, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про існування у ОСОБА_5 на момент вчинення нового злочину судимості за попереднім вироком.

Однак, згідно з долученою до матеріалів кримінального провадження ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 10.02.2020 року ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст. 78 КК України звільнено від покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 16.01.2019 року. Зазначена ухвала суду набрала законної сили та не була переглянута у встановленому законом порядку. Наявність даної ухвали перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК України. Зокрема, такий підхід було застосовано Верховним Судом у справі № 484/3214/17.
Цивільний позов не заявлено.

Майнова шкода не завдана.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.
Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною ч. 2 ст. 389 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку, (який набрав законної сили), до виконання та затримання ОСОБА_5 для поміщення до установи відбування покарання.
Речові докази після набрання вироком законної сили:

матеріали на засудженого до покарання у виді громадських робі ОСОБА_5 з Черкаського районного відділення філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, довідку з КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР від 29.10.2019 року №2737, довідку з КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 29.10.2019 року №01-30/1752, довідки з КНП «Черкаської центральної районної лікарні с. Мошни» від 28.10.2019 року №188, довідку з КНП «Черкаська центральна районна лікарня» від 29.10.2019 року №07/1754, довідку з Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Тубільці від 28.10.2019 року №79, матеріали на засудженого до покарання у виді громадських робі ОСОБА_5 , надані Тубільцівською сільською радою залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1