Справа № 204/5929/20
Провадження № 1-в/204/1126/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву адвоката ОСОБА_3 , про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , лікаря-психіатра ОСОБА_8 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про зміну примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_4 .
В обґрунтування своєї заяви зазначив, що відповідно до п. 16 Наказу МОЗ України № 992 від 31 серпня 2017 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2017 року за № 1408/31276 «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» 21 серпня 2020 року в приміщенні Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України» лікарем-психіатром ОСОБА_8 був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта ОСОБА_4 , до якого за рішенням Сватівського районного суду Луганської області застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до СЗНПД з суворим наглядом. Згідно з висновком № 3 альтернативного психіатричного огляду від 21 серпня 2020 року: ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдна форма у розумово відсталої особи, безперервний тип перебігу; за своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. В зв`язку з чим просив розглянути питання про зміну примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_4 .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав висновок альтернативного огляду та просив змінити вид примусового лікування з суворого на посилений. Оскільки він не є освідченою особою в психіатрії, ним було викликано лікаря-психіатра, який склав даний висновок. Просив задовольнити свою заяву, оскільки він неодноразово спілкувався з ОСОБА_4 і знає, що за три роки лікування ОСОБА_4 не представляє суспільної небезпеки для оточуючих. Лікар-психіатр ОСОБА_8 склав висновок у відповідності до наказу за № 992 та вказав ступінь небезпеки ОСОБА_4 , а лікарня цю шкалу не визнає. Даний висновок було надано на підставі документів, які були надані лікарнею.
В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_8 пояснив, що у оглянутого пацієнта маячні ідеї на фоні проведеного лікування дезактуалізувалися, до вчиненого правопорушення відноситься негативно, ступінь суспільної небезпеки за шкалою є незначним. В зв`язку з чим ним було зроблено висновок, що ОСОБА_4 не являє суспільної небезпеки, та його можливо перевести з суворого на посилений режим лікування. Шкала по якій було зроблено висновок щодо ступеню суспільної небезпеки дійсно не легалізована на території України, однак шкала, яку використовує лікарня зараз, була прийнята у 1905 році, в цій шкалі дуже багато пунктів та питань. Згідно шкали, яка не легалізована в нашій державі, можливо визначити ступінь суспільної небезпеки. Дійсно на даний час вона не переведена на українську мову, однак вона дозволена у використанні Міністерством охорони здоров`я України, а саме наказом № 992, а також іншими наказами. Огляд пацієнта ОСОБА_9 проводився на протязі 30 40 хвилин, цього часу достатньо для надання відповідного висновку. Він працює у лікарні з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. До них у лікарню переводили пацієнтів з лікарні з суворим наглядом. На посиленому режимі лікування відмова пацієнта від прийому лікування не можлива, оскільки за прийомом лікування наглядає медичний персонал. На посиленому нагляді пацієнт проходить соціальну реабілітацію. Соціалізація необхідна для того, щоб коли вийшов пацієнт у суспільство він знав та вмів себе правильно поводити. Він робив висновок не лише зі слів пацієнта, а також із виписок з історії хвороби, які були надані лікарями, які безпосередньо приймають участь в лікуванні. Спостереження за особою є звісно краще. Спілкування з пацієнтом дає можливість встановити чи він становить небезпеку для суспільства чи ні. З пояснень лікаря, які були надані в судовому засіданні вбачається, що у пацієнта не має конфліктів з іншими пацієнтами. До того, як ОСОБА_4 потрапив до лікарні, він працював з людьми і в нього не було ніякої агресії до них. Він не може назвати які саме чинники призвели до вчинення ОСОБА_4 правопорушення. Він не впевнений, що ОСОБА_4 не вчинить нового кримінального правопорушення в майбутньому. ОСОБА_4 має розумову відсталість. Зміна режиму лікування не впливає на психічний стан пацієнта. Зміна режиму лікування необхідна для того, щоб поліпшити умови лікування ОСОБА_4 .
В судовому засіданні лікуючий лікар ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_4 , щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру на підставі ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року, продовжує перебувати у Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України». Судом було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у стані неосудності. Згідно висновку судово-психіатричного експерта, який був проведений ОСОБА_4 в Сватівській обласній психіатричній лікарні (висновок № 15 від 24 січня 2017 року) пацієнт був визнаний таким, що «на період часу, що відноситься до діяння, виявляв ознаки хронічного психічного розладу у вигляді шизофренії параноїдної, епізодична течія (згідно МХК-10 F 20.81). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів № 671 від 21 липня 2020 року «в психічному стані спостерігаються прояви афективних порушень з нестриманістю, роздратованістю, спалахливістю, негативістичним ставленням до рекомендацій лікаря, обумовленим впливом родичів та адвоката. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого та його жінки зберігають значущість для хворого. Відмічається дисимуляція хворобливих переживань минулого, що викладені в медичній документації шляхом заперечення. Критика до свого стану та скоєного відсутня. Викладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих». На підставі вищевикладеного, комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року було задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» щодо продовження застосованих примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року відносно ОСОБА_4 . Стороною захисту було використано закріплене в п. 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом № 992 від 31 серпня 2017 року «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» та ч. 5 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» право особи на звернення до незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру: за заявою адвоката 21 серпня 2020 року був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта. Висновок було подано до суду. Вважає, що у лікаря ОСОБА_8 було недостатньо часу для того, щоб вивчити симптоматику пацієнта. У висновку лікаря-психіатра ОСОБА_8 вказано, що зі слів родичів пацієнта, потерпілий вже помер, і він вважає, що у відсутності об`єкта маячних ідей, у пацієнта маячні ідеї редукувалися, однак насправді це не так, маячна симптоматика продовжує бути актуальною, і це говорить про хронічний перебіг його захворювання, тобто пацієнт на сьогоднішній день не має настанов на прийом підтримуючого лікування, маячні ідеї є актуальними на адресу жінки потерпілого, він вважає, що ці люди завдали йому збиток. Також, пацієнт висловлював, що потерпілий та його жінка зробили «ляльку Вудду», після чого він відчував хворобливі відчуття. Пізніше заперечував, що раніше вважав, що потерпілий та його жінка створили «ляльку Вудду», в яку вколювали голки і йому від цього ставало погано. Розповідав, що це все вигадав задля того, щоб отримати грошову державну допомогу. Казав «держава мене обікрала….., мої гроші згоріли в 1991 році на книжці». Також, зазначав, що він це вигадав щоб не опинитись в тюрмі, оскільки в нього є родич, який займає високу посаду в Службі безпеки України, і задля того, щоб його родич не постраждав, крім того він це виказував для того, щоб опинитись в лікарні. На сьогоднішній день у пацієнта відсутнє розуміння своєї хвороби. Пацієнт не шкодує щодо скоєного. На сьогоднішній день пацієнт потребує продовження лікування у лікарні з суворим наглядом. Крім того, коли приходить адвокат до ОСОБА_4 на побачення то говорить йому, що лікування, яке він отримує в лікарні на нього якимсь чином впливає, після чого пацієнт повертається до відділення і говорить, що адвокат йому сказав не приймати лікування, оскільки він є здоровим чоловіком. І адвокат йому про це говорить кожного разу. Так, відповідно до щоденникового запису від 21 серпня 2020 року «за заявою адвоката ОСОБА_3 , о 11 годині 20 хвилин в приміщенні тимчасових побачень ДФ «СЗНПД» лікарем-психіатром ОСОБА_8 був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта ОСОБА_4 . У відділення пацієнт повернувся о 11 годині 40 хвилин у збудливому стані. Підвищує голос, мова прискорена за темпом, за типом «потоку». Постійно стверджує, що «мій брат усім покаже….». Озлоблений на комісійне рішення про продовження лікування в закладі. З пацієнтом була проведена бесіда, після якої він з труднощами зміг заспокоїтись». Щоденниковий запис від 04 вересня 2020 року «скарг не виказує. Доступний формальному мовному контакту, продовжує негативно ставитись до рекомендацій лікаря, бо вважає себе психічно здоровою людиною, а також підпадає під вплив родичів та адвоката, які не радять приймати призначене лікування». Опитування пацієнта проводиться кожного дня. Це не пов`язано з явкою захисника до закладу, оскільки пацієнт постійно спілкується по мобільному зв`язку, коли він сам захоче. Вплив на пацієнта адвоката та родичів підтверджується тим, що коли в лікарні спілкувались з пацієнтом щодо його участі в судовому засіданні по відеоконференції, оскільки діють карантинні заходи, пацієнт повідомив, що його адвокат та брат настояли на тому щоб він приймав участь в судовому засіданні особисто та їхав до суду. Пацієнт підпадає під вплив захисника та брата. Під час спілкування пацієнта з родичами, вони вважають, що він не представляє загрози для суспільства та він є здоровою людиною. Вважає, що заява адвоката ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні представник установи ОСОБА_6 суду пояснила, що на сьогоднішній час у пацієнта є бредові ідеї на адресу потерпілого та його дружини. Лабільність, дратівливість, агресивні дії, це і є соціальною небезпекою пацієнта для оточуючих. На сьогоднішній момент для пацієнта є актуальним вчинене діяння. Якщо змінити йому режим лікування то пацієнт перестане приймати ліки, що може призвести до вчинення повторного суспільно небезпечного діяння. На сьогоднішній момент пацієнт висловлює бредові ідеї збитку у відношенні потерпілих. Він приховує симптоматику яка була рік тому. В цей раз пацієнт щодо «ляльки Вудду» висловлював думки про те, що потерпілі через неї на нього впливають. А на даний час він дані висловлювання заперечує. На сьогоднішній день вся психічна симптоматика описана в медичній картці та щоденникових записах. Відповідно до наказу МОЗ № 992 лікарю-психіатру ОСОБА_8 була надана виписка з історії хвороби ОСОБА_4 і в ній було вказано, що бредові ідеї у пацієнта зберігаються. Їй не відомо як лікар-психіатр ОСОБА_8 за 20 хвилин зрозумів, що у пацієнта на даний час не має бредових ідей. З журналу виходу пацієнтів з відділення, який заповнює медична сестра можна побачити о якій саме годині пацієнт покинув відділення та о якій годині він повернувся до відділення. Відповідно до щоденникових записів від 08 жовтня 2020 року: «Скарги на погане самопочуття не виказує. Доступний формальному контакту. На запитання відповідає неохоче. Невдоволений перебуванням у закладі. Емоційно лабільний, роздратований. Став розповідати, що «ляльку Вудду» вигадав задля «спасіння» свого родича. Каже, що його родич займає «великий пост в СБУ». Мислення непослідовне, паралогічне. Не визнає себе психічно хворим. Вважає, що лікування робить його «слабким як робота вдома», тому в призначеному лікуванні не потребує. Критики до свого захворювання не має, щодо скоєного правопорушення жалю не виказує. Соматичний стан задовільний»; щоденниковий запис від 12 жовтня 2020 року «Під час ранкового лікарняного огляду скарги не виказує. Пацієнт запрошений на бесіду у зв`язку із майбутнім засіданням в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська. Хворому в доступній для нього формі була розьяснена ситуація, щодо гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненою короно вірусом SARS-Co-V-23 в місті Дніпро. Але пацієнт стенічно наполягає на тому, що «мені сказав брат, щоб я їхав до суду, там буде адвокат…., відеоконференція не потрібна». Критики до свого стану, ситуації, яка склалась немає. Жалю щодо скоєного немає». За останні шість місяців в лікуванні ОСОБА_4 змін ніяких не відбувалось, що підтверджується всіма призначеннями, які фіксуються медичною сестрою в призначеннях. На сьогоднішній момент психічний стан пацієнта не погіршувався. Пацієнт на даний час зумовлює суспільну небезпеку. Стан пацієнта на даний час не є стабільним. Самий перший висновок є в історії хвороби пацієнта. З моменту самого першого висновку на підставі якого було постановлено ухвалу про поміщення ОСОБА_4 в лікарню до теперішнього часу змін в психічному стані не відбулося. Пройшло дуже мало часу. До поміщення в наш заклад, ОСОБА_4 було встановлено під час проходження медичної комісії у воєнкоматі діагноз «розумова відсталість». Після чого він вчинив правопорушення і лікарі у своєму висновку встановили ОСОБА_4 діагноз «шизофренія». ОСОБА_4 ніколи не приймав лікування доти поки не потрапив до нашої лікарні. Сказати коли саме у ОСОБА_4 розпочалося захворювання не можливо. ОСОБА_4 є пізньою дитиною в сім`ї, його батько був із дивностями, що підтверджували і його родичі коли приїжджали до лікарні. Після народження пацієнта його батьки розлучились. На даний час вони ще не добились позитивних змін, однак вони це намагалися зробити. ОСОБА_4 теж намагається лікуватись. Спочатку коли пацієнт надійшов до лікарні то він ховався, не хотів приймати лікування, а саме пігулки та уколи. На даний час ОСОБА_4 окліматизувався в лікарні, в нього з`явились друзі, в палаті він знайшов спільну мову з іншими пацієнтами. Пацієнт веде себе у відділенні спокійно. На сьогоднішній момент необхідно, щоб ОСОБА_4 прийшов до розуміння того, що він вчинив погане діяння, щоб він розумів, що призначене йому лікарем лікування буде необхідним. У пацієнта на даний час не має критики до вчиненого. Коли пацієнту було повідомлено, що потерпілий помер то у ОСОБА_4 з`явилась посмішка, він не адекватно реагував на цю подію. В нього не має жалю щодо вчиненого суспільно небезпечного діяння. Кожен день за пацієнтом здійснює нагляд медичний персонал. Цю подію з посмішкою бачила лікар-психіатр ОСОБА_10 , яка виконувала обов`язки лікуючого лікаря, а також це бачила і лікар-психолог ОСОБА_11 , яка була присутня в цей час в ординаторській кімнаті. Наступний огляд пацієнта комісією лікарів-психіатрів буде проведений через чотири місяці. Переведення ОСОБА_4 є не можливим, оскільки він становить небезпеку для суспільства. За наказом МОЗ № 992 пацієнти на посиленому режимі можуть виходити за межі відділення, однак стан ОСОБА_4 не дозволяє переведення його на посилений нагляд. В судовому засіданні можливо спостерігати за тим як пацієнт змінює свої думки. Крім того, що твердження лікаря-психіатра ОСОБА_8 щодо шкали ризиків, яка дозволено наказом МОЗ № 992, можливо зазначити, що офіційного перекладу шкали на українську мову не має. На даний час використання даної шкали без офіційного перекладу є порушенням авторських прав. Для переведення даної шкали на українську мову необхідно провести дуже велику роботу. В зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні заяви адвоката.
В судовому засіданні особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_4 суду пояснив, що він вважає, що він потребує поліпшення режиму лікування. Він погоджується з висновком альтернативного огляду, а також зі своїм адвокатом. Лікарю-психіатру ОСОБА_8 видніше, що з ним. Лікарі в лікарні, де він на даний час перебуває, не рахують пацієнтів за людей. Вони говорять, що коли він вийде з лікарні то вб`є людину, а він начебто не є «людиною». Будучи людиною, другу людину можливо вбити фізично. Він дійсно вчинив злочин, намагався вбити потерпілого. Він підійшов до потерпілого та штрикнув його шилом в спину, оскільки він був йому винен грошові кошти. Він штрикнув потерпілого для того, щоб останній повернув його грошові кошти. Він простив потерпілому борг коли штрикнув його шилом. Потерпілий був винен йому. Він двадцять чотири роки працював з людьми. Він вчинив правопорушення через нервовість та те, що потерпілий був винен йому кошти. Він потерпілому самостійно надав товар, а він повинен був йому віддати гроші за товар. Він просив потерпілого віддати гроші, однак останній йому їх не віддавав. Потерпілий на даний час покинув нас всіх, оскільки помер, дружина потерпілого покинула його ще при житті. В нього брат є бізнесменом. Про «ляльку Вудду» він все вигадав, для того щоб захистити брата. Щоб не попасти в тюрму. Він говорив лікарям, що потерпілий штрикає цю ляльку, а йому стає погано. Потерпілий створив цю «ляльку Вудду». Про ляльку він говорив щоб потрапити до лікарні. Він ніколи не відмовлявся від прийому лікування. Дійсно, він хворіє, однак на розумову відсталість, а не на шизофренію. Однак його лікують від шизофренії. Симптомів шизофренії в нього не має. Він цікавився про симптоми шизофренії. Для того щоб перевірити чи є шизофренія, необхідно записати на плівку відеокамери себе, наприклад постояти напроти камери чи ще щось. Так, дійсно він вважає себе психічно хворою людиною. Він погоджується на лікування в більш пом`якшених умовах. В пом`якшених умовах лікування дозволені кращі продукти, а саме домашня їжа. Якщо його переведуть на посилений режим то це відобразиться на якості його харчування. Йому необхідно просто краще харчуватися і все. Він не може пояснити чому в лікарні лікарю він одне говорив, а в судовому засіданні зовсім інше. Він вигадав «ляльку Вудду» лише для захисту свого родича, та те щоб його не посадили до тюрми. Це в нього така тактика захисту себе та свого родича. Потерпілий проходив повз його будинок та говорив, що тільки дурні повертають гроші. Так, він дійсно говорив, що брат потратив більше грошей, чим потерпілий був йому винен. Дійсно він чув від потерпілого слово «дурень». Він не наїдається харчуванням яке надають в лікарні в якій він на даний час перебуває. Лікар ОСОБА_10 все вигадала. Він лише говорив щодо потерпілого, що «Бог з ним» і більше нічого. Він винен лише в тому, що дав товар потерпілому, а потерпілий винен в тому, що не віддав грошові кошти. Він намагався врятувати зятя, який є військовослужбовцем, однак зять не займає великого посту по службі.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , та вважав, що на даний час не має об`єктивних підстав для задоволення даної заяви, оскільки в стані пацієнта ОСОБА_4 не відбулося тих змін які б стали підставою для зміни виду нагляду з суворого на посилений, що підтверджується наданими поясненнями представниками лікарні в судовому засіданні.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, особову справу та історію хвороби, суд вважає, що заява адвоката ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п. п. 14, 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31.08.2017 року за № 992 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276, продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінально процесуальним кодексом України. Пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра.
Частиною 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно пункту 16 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 992 від 31 серпня 2017 року пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, для надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).
Таким чином, нормами КК України встановлюються лише обставини, які мають враховуватися судом при застосуванні примусових заходів медичного характеру, а при вирішенні питання про продовження чи зміну заходів закон обмежує суд дослідженням висновку лікарів-психіатрів, яким обґрунтовано необхідність продовження, зміни чи припинення таких заходів.
Пункт 19 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом № 992, регламентує оцінку ризику скоєння пацієнтом СНД. Але суд звертає увагу на ту обставину, що закон не містить посилання на те, що оцінка ризику скоєння пацієнтом СНД є єдиним та ключовим критерієм при вирішенні питання про продовження, скасування чи зміну заходів, оскільки, як було зазначено вище, закон робить посилання на інший документ висновок комісії. Виходячи з чого, суд окрему увагу приділяє ретельному аналізу та оцінці існуючим в матеріалах справи висновкам комісій.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 скористався своїм правом та звернувся до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. З дослідженого висновку № 3 від 21 серпня 2020 року, наданого лікарем-психіатром ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз шизофренія, параноїдна форма у розумово відсталої особи, безперервний тип перебігу. Враховуючи стабільність психічного стану тривалий час, відсутність активної психосимптоматики у вигляді слухових чи зорових галюцинацій, де актуалізацію та саморедукування маячних ідей відношення, відсутність агресивних тенденцій, сформовану критику до власного захворювання та скоєного СНД, розуміння потреби постійного прийому підтримуючого лікування та наявність реальних планів на майбутнє. Також зважаючи на проведення діагностування з приводу визначення ступеня соціальної небезпеки можливо змінити примусові заходи медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. В зазначеному висновку лікар-психіатр ОСОБА_8 посилався на визначення ступеню соціальної небезпеки та оцінки ризику повторного скоєння злочину згідно статичного та діагностичного керівництва DSM-5.
Встановлений діагноз висновком альтернативного огляду лікаря-психіатра ОСОБА_8 не суперечить зі встановленим раніше діагнозом ОСОБА_4 , що свідчить про дійсне захворювання пацієнта.
Відповідно до п. 19 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом № 992, оцінка скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння оцінюється за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші). Лікар-психіатр ОСОБА_8 у своєму висновку оцінив ступінь суспільної небезпеки та ризику повторного скоєння злочину згідно статистичного та діалогічного керівництва DSM-5.
З пояснень, які були надані представником закладу ОСОБА_6 в судовому засіданні, вбачається, що на даний час в Україні офіційно не затверджено шкалу ризиків DSM-5, та вона є такою, що офіційно не переведена на українську мову.
В поясненнях лікаря-психіатра ОСОБА_8 , які ним були надані в судовому засіданні, він не заперечував той факт, що шкала ризиків DSM-5 офіційно не переведена на українську мову, та в свою чергу не адаптована в Україні.
Встановлюючи у п.19 Правил можливості оцінки ризиків, законодавець не встановив виключний перелік методик, які мають бути застосовані, враховуючи динаміку розвитку медицини її реформування та вдосконалення в Україні. В даному випадку, використана лікарем-психіатром ОСОБА_8 методика з огляду на відсутність її перекладу на українську мову та не адаптованість свідчить про той факт, що вона не імплементована Україною, у зв`язку з чим суд не може покласти дані такої методики в обґрунтування встановлення ступеню суспільної небезпеки ОСОБА_4 .
Щодо оцінки ризику скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння, яка проводиться за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші) на території України не валідизовано жодної із методик оцінки ризику скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння, які захищені авторськими правами, отже посилання адвоката на відсутність оцінки ризику скоєння пацієнтом суспільно небезпечного діяння є некоректним.
Разом з тим, в судовому засіданні лікуючим лікарем ОСОБА_7 та представником установи ОСОБА_6 було обґрунтовано необхідність продовження лікування ОСОБА_4 в умовах лікарні з суворим наглядом.
Крім того, судом в судовому засіданні була досліджена історія хвороби ОСОБА_4 , а саме щоденникові записи: від 08 липня 2020 року, відповідно до якого: «Під час бесіди напружений. При детальному розпитуванні внутрішня напруга зростає, пацієнт стає дратівливим, негативістичним, емоційно нестійкий. Звертається на «ти», говорить імперативним тоном, відповідає питанням на питання. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого зберігають значущість для хворого. Про скоєне не жалкує, переконаний в правильності свого вчинку. На питання, чи правильно він вчинив з потерпілим, відповів: «А ви як думаєте?...Авжеж…., він винен сам в тому, що трапилося…, не треба було на мене пакості говорити…. І обзивати дурнем». Дисимулює хворобливі переживання минулого «Я про ляльку Вудду збрехав…., вигадав», навіщо так зробив пояснити не може»; від 28 липня 2020 року, відповідно до якого: «Негативно ставиться до рекомендацій лікаря, намагається уникати прийому призначених ліків, що обумовлює впливом родичів, адвоката, порушенням критичної оцінки свого стану. Зберігаються маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого і його дружини, які до теперішнього часу не піддаються корекції. Стенічно, підвищує голос каже «ці люди мене обікрали…., взяли мій товар (цукор, муку) і не повертали гроші за нього на протязі 6-ти місяців, ходили повз мого дому, вікон та знущалися з мене, ображали, називали дурнем…., в той день терпіння лопнуло: він йшов повз мого будинку, балакав по телефону і мовив «дурень»… Я взяв велосипед наздогнав його і вдарив шилом в спину, потім розвернувся та поїхав додому…. Получив по заслугам від мене…. Мій брат вже більше витратив на мене грошей, чім той заняв у мене…». Мислення паралогічне, непослідовне. Заперечує, що раніше вважав, що потерпілий та його жінка створили «ляльку Вудду», в яку вколювали голки і йому від цього ставало погано. Розповідав, що все це вигадав задля того щоб отримати грошову державну допомогу. Каже «Держава мене обікрала…., мої гроші згоріли в 1991 році на книжці….». Розуміння свого стану, скоєного, позитивних лікувальних настанов не має»; від 04 серпня 2020 року, відповідно до якого: «Заявляє, що на момент скоєного правопорушення він почув голос потерпілого, який проходив повз його будинку і казав, що «тільки дурні повертають гроші». Про свої дії на адресу потерпілого говорить голосно без співчуття жалю, заявляє: «треба було розібратися з ним…. Мій брат вже більше грошей потратив, чим той у мене зайняв…». Впевнений в реальності своїх переживань. Розлади сприйняття на момент огляду заперечує, поведінкою не виявляє. Не усвідомлює тяжкість скоєного. Психічно хворим себе не вважає. Критичні здібності грубо порушені.»; від 11 серпня 2020 року, відповідно до якого: «Прийнятий на курацію в.о. зав. відділенням, лікарем-психіатром ОСОБА_10 на час щорічної відпустки лікуючого лікаря. На запитання відповідає формально, зацікавленості в бесіді не виявляє. Емоційно холодний, одноманітний. Мислення непослідовне, паралогічне, аморфне. Розповідає зі злістю та роздратованістю «Борги потрібно повертати». Неохоче відповідає на запитання відносно скоєного правопорушення, дратується. Применшує скоєне. Критичні здібності до свого психічного стану та скоєного порушені.»; від 18 серпня 2020 року, відповідно до якого: «Тримається дещо зверхньо, сперечається із співрозмовником. В ході розмови підвищує голос, не може всидіти на місці, встає зі стільця, стає роздратованим, агресивним. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого та його жінки зберігають значущість для хворого, впевнений, що вони не хотіли віддавати його гроші, ображали. Про скоєне не жалкує, переконаний в правильності свого вчинку. Розповідає, що «потерпілий винен сам в тому, що трапилося, не треба було на мене капості говорити, обзивати дурнем». З радістю повідомив, що потерпілий нещодавно помер, каже «він за своє отримав». Диссимулює хворобливі переживання, щодо поганого впливу на його стан здоров`я за допомогою «ляльки Вудду» «я про ляльку Вудду збрехав…., вигадав». Мислення паралогічне, різнопланове, непослідовне. До свого стану не критичний. Не сформовані позитивні лікувальні настанови.»; від 21 серпня 2020 року, відповідно до якого: «за заявою адвоката ОСОБА_3 , о 11:20 годині в приміщенні тимчасових побачень ДФ «СЗНПД» лікарем-психіатром ОСОБА_8 був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта ОСОБА_4 . У відділення пацієнт повернувся о 11:40 год. у збудливому стані. Підвищує голос, мова прискорена за темпом, за типом «потоку». Постійно стверджує, що «мій брат усім покаже…». Озлоблений на комісійне рішення про продовження лікування в закладі. З пацієнтом була проведена бесіда, після якої з труднощами зміг заспокоїтись.»; від 04 вересня 2020 року, відповідно до якого: «Доступний формальному мовному контакту, продовжує негативно ставиться до рекомендацій лікаря, бо вважає себе психічно здоровою людиною, а також підпадає під вплив родичів та адвоката, які не радять приймати призначене лікування. Зі слів чергової медичної сестри намагається уникати прийому призначених ліків. Розповідає, що зі слів родичів, постраждалий помер, при цьому на обличчі з`являється посмішка, каже, що «він своє отримав». Не заперечує, що у постраждалого залишилася жінка, яка «підказувала своєму чоловіку, що робити, і теж робила капості, і називала дурнем». Судження поверхневі. Мислення паралогічне, непослідовне, аморфне. Критики до свого психічного стану та скоєного не має»; від 11 вересня 2020 року, відповідно до якого: «Настрій нестійкий, з тенденцією до підвищеного. Емоційні реакції пацієнта не завжди адекватні, недостатньо контрольовані. Аспонтанний. На запитання відповідає переважно в плані заданого, коротко. Мислення непослідовне, паралогічне, аморфне. Маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого залишаються актуальними для пацієнта. На теперішній час приховує свої переживання, заперечує «ляльку Вудду», намагається переконати лікаря, що він все вигадав задля отримання соціальної допомоги від держави. Психічно хворим себе не вважає. Установок на постійнийприйом підтримуючого лікування не має.»; від 01 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «Впевнений, що потерпілий «не повернув борг», мав за це заплатити». Розповідає, що він все зробив задля того, щоб потерпілий «отримав по справедливості». Мислення паралогічне, непослідовне. Бравує своєю поведінкою. Критики до свого стану, тяжкості скоєного не має.»; від 08 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «Невдоволений перебуванням у закладі. Емоційно лабільний, роздратований. Став розповідати, що «ляльку Вудду» вигадав задля «спасіння» свого родича. Каже, що його родич займає «великий пост в СБУ». Мислення непослідовне, паралогічне. Не визнає себе психічно хворим. Вважає, що лікування робить його «слабким як робота вдома», тому в призначеному лікуванні не потребує. Критики до свого захворювання немає, щодо скоєного правопорушення жалю не виказує.»; від 12 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «Пацієнт запрошений на бесіду у звьязку із майбутнім засіданням в Красногвардійському районному суд м. Дніпропетровська. Хворому в доступній формі була роз`яснена ситуація, щодо гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненою короно вірусом SARS-Co-V-23в місті Дніпро. Але пацієнт стенічно наполягає на тому, що «мені сказав брат, щоб я їхав до суду, там буде адвокат…, відеоконференція не потрібна». Критики до свого стану, ситуації, яка склалася немає. Жалю щодо скоєного немає.».
Вказані щоденникові записи, які містяться в історії хвороби ОСОБА_4 спростовують стверження адвоката ОСОБА_3 та самого ОСОБА_4 , а також пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_8 , щодо фактів розуміння скоєного, необхідності лікування та відсутності ступеню небезпеки останнього для суспільства. Підстави ставити під сумнів достовірність таких записів у медичній картці ОСОБА_4 у суду відсутні.
Також судом був досліджений висновок психологічного обстеження від 21 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_4 «під час обстеження був доступний мовному контакту, на запитання відповідав після паузи, заплутано, не завжди в плані заданого. Судження були непослідовними, розпливчастими, примітивними, з зісковзуванням на полегшені асоціації, виявляв елементи пустого мудрування. В бесіді був надмірно деталізованим, перескакував з теми на тему, тим самим втрачав хід бесіди. Про госпіталізацію в лікарню висловлювався таким чином «Если бы не кукла Вудду, я бы уже был миллионером. А так, за счёт вигораживания своего зятя и его репутации, я это всё придумал». При своїх міркуваннях та умовисновках часто заходив в глухий кут, не міг пояснити суть своїх висловлювань, на що казав «Ну, потому что так». Про скоєне говорив формально, при цьому сміявся. На запитання «Що смішного Ви знаходите в скоєному?», відповідав, що «Я не из той породы людей, чтобы плакать по пустякам». «По отношению к своему обидчику я зла не держу, он слава Богу уже умер и без меня. Я тут не причастен». В поведінці спостерігалась метушливість, незначна рухова активність, яка змінювалася наростанням втомлюваності і супроводжувалася напруженістю та дратівливістю. Мова була дещо прискорена за темпом, при загальному емоційному піднесенні, часто задумувався, виявляв труднощі в чіткому сформулюванні речення. Словниковий запас збіднений, одноманітний. Мислення низької самокритичності, непослідовне, з нецілеспрямованістю ходу міркувань, паралогічне. Виявляв своєрідність образів асоціацій, елементи вихолощеності трактовок. Причинно-наслідкові зв`язки в аналогіях висловлює з помилками. Таким чином, на перший план виступають зміни по ендогенному типу шизофренічного регістру, у особистості з невисоким рівнем інтелектуального розвитку. Порушення компонентів мислення, у формі паралогічності, низької самокритичності, непослідовності, вихолощеності асоціативного процесу. Судження розпливчасті, примітивні, з зісковзуванням на полегшені асоціації виявляє елементи пустого мудрування. Звуження кола інтересів, відсутність критики. Слабкість вольової активності, ригідність установок, виснаження психічних процесів. Сплощення емоційного резонансу, холодність афективного реагування. Останнім часом стан застійного збудження, надмірного подразнення; емоційне і фізичне перенапруження».
Також в судовому засіданні було досліджено відповідь Дніпровської філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу Міністерства охорони здоров`я України» на звернення ОСОБА_12 , відповідно до якої повідомляють, що «Ваш племінник знаходиться у чоловічому відділенні № 5, де створені комфортні як у психологічному так і в побутовому плані умови для перебування пацієнтів. Палата обладнана необхідним інвентарем, меблями для зберігання особистих речей, одягу, предметів побуту та гігієни, що відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. В міру необхідності ОСОБА_4 здійснює гігієнічні процедури, приймає душ, міняє білизну за своїм бажанням. Ваш племінник забезпечений 4-х разовим достатньо калорійним харчуванням. Відповідно до розпорядку відділення проводяться щоденні прогулянки на свіжому повітрі, передбачений час дозвілля, спілкування з психологом, психосоціальні тренінги. Також є можливість переглядати телепередачі пізнавального та виховного змісту, грати в настільні ігри, користуватися літературою. Створені умови для фізичного розвитку для виконання фізичних вправ на тренажері».
Крім того в судовому засіданні було досліджено витяг з журналу супроводження хворих за межі відділення, який було розпочато 13 січня 2020 року, відповідно до якого 21 серпня 2020 року пацієнт ОСОБА_4 вийшов з території відділення о 11:20 год. для проведення альтернативного огляду, а повернувся назад у відділення о 11:40 год, однак на запитання головуючого судді лікар-психіатр ОСОБА_8 суду пояснив, що огляд пацієнта ОСОБА_4 тривав близько 40-60 хвилин, таким чином вбачаються розбіжності щодо тривалості проведення даного огляду лікарем-психіатром ОСОБА_8 .
Окрім цього, беручи до уваги факт того, що складання альтернативного висновку лікарем-психіатром ОСОБА_8 склав лише 20 хвилин, у той час коли при складанні висновків комісія лікарів-психіатрів спирається на безперервне спостереження за пацієнтом, ведуть особову справу, досліджують щоденникові записи за останні шість місяців, медичну картку, які у сукупності і оцінюються при складанні висновків, що додатково свідчить про повноту та обґрунтованість раніше наданих висновків з обґрунтуванням доцільності продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 в умовах лікарні з суворим наглядом.
Суд також звертає увагу й на пояснення, які були надані ОСОБА_4 в судовому засіданні, які повністю узгоджуються з раніше наданими висновками комісії лікарів-психіатрів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом становить особливу небезпеку для оточуючих, і потребує тримання та лікування в умовах лікарні з суворим наглядом.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновок альтернативного огляду лікаря-психіатра ОСОБА_8 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 на даний час не являє значної суспільної небезпеки та потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом не підлягає задоволенню, тому у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 слід відмовити.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1