ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1209/21
провадження № 1-кп/753/999/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000429, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів

Харківської області, офіційно не працює, має на

утриманні неповнолітню дитину, без місця реєстрації, який

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого, востаннє вироком Дергачівського районного

суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років

два місяці, 10 вересня 2018 року на підставі ст. 81 КК

України звільнений від відбування покарання

умовно-достроково з невідбутим покаранням на строк один рік

сім місяців двадцять три дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він маючи зняту, але не погашену в законному порядку судимість, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин.

Так, ОСОБА_4 01 серпня 2020 року приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 42В, а саме біля магазину «Лоток», побачив поясну сумку, що знаходилась ліворуч від входу до вказаного магазину та належить малолітньому потерпілому ОСОБА_5 .

У цей час, ОСОБА_4 , визначивши вчинення злочину проти власності як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вирішив вчинити повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, ОСОБА_4 продовжуючи знаходитись за вказаною адресою, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяв поясну сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого не складає та всередині якої знаходився мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro, вартістю 5 040,93 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора «lifecell», з абонентським номером НОМЕР_1 , на рахунку якої грошових коштів не було, після чого обравши вказане майно предметом свого злочинного посягання, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та спричинивши малолітньому потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5 040,93 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 01 серпня 2020 року побачив сумку, яка лежала на сходах магазину, яку вирішив викрасти. Власника сумки не бачив, з цієї сумки дістав мобільний телефон, який здав в ломбард, оскільки потребував грошей на продукти харчування.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо залучення експертів й витрат на їх проведення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації його дій покладається на суд.

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд також погоджується й з інкримінованою ознакою, що кваліфікує злочин, вчинення злочину повторно, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин маючи зняту, але не погашену у встановленому порядку судимість.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, попросив вибачення у потерпілих, домовиввся з ними про відшкодування завданих злочином матеріальних збитків, які в свою чергу відмовились від подання цивільного позову, у призначенні покарання поклались на розсуд суду), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працює неофіційно будівельником, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимого.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд вважає рецидив злочинів, не погоджуючись водночас із інкримінованою обставиною органом досудового розслідування, яка обтяжує покарання, вчинення злочину стосовно малолітнього. Оскільки особі не може ставитись у провину ті обставини, які нею не усвідомлювались, зокрема, кому належала сумка, що була залишена на сходах магазину, та належність мобільного телефону.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що вчинив дії на примирення із потерпілим, законним представником, дії на поступове відшкодування заподіяних збитків, з чим погодилась потерпіла сторона, надавши суду відповідну заяву.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , наявності обставин, які пом`якшують покарання, та водночас обставини, яка обтяжує покарання, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого, який неодноразово судимий, належних висновків для себе не робить, залишається певною мірою небезпечним для суспільства, тому суд щодо призначення основного покарання не знаходить підстав для застосування положень статті 69, зокрема і статті 75 КК України, як на це орієнтував суд прокурор.

З огляду на те, що санкція статті містить альтернативні види покарань, суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді арешту, що є в межах вказаної санкції частини статті та є домірним вчиненому.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

Запобіжний захід не обирався.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня його затримання після звернення цього вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1