Справа № 192/1101/20
Провадження № 1-кп/192/135/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000228, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лип`янка Шполянського району Черкаської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працевлаштований, пенсіонер Національної поліції за вислугою років, має середню спеціальну освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, учасник бойових дій, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 24 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 , рухався разом з пасажиром ОСОБА_6 зі швидкістю приблизно 90 км/год із увімкненим ближнім світлом фар у напрямку смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області по автодорозі с. Микільське-на-Дніпрі до автодороги Н-08. Поблизу с. Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області на заокругленні проїзної частини дороги ліворуч відволікся від керування автомобілем, виїхав на праве узбіччя, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля. Після чого з`їхав у правий кювет, де допустив наїзд на дерево, тим самим не дотримався та порушив вимоги п.п.2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми закритого компресійного перелому тіл Th12-L1, закритого перелому лівої п`яткової кістки, трьох гомілкового перелому правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням відломків та підвивихом стопи назовні, відкритої репозиції, металоостеосинтезу внутрішньої щиколотки правої гомілки, гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани на лобі ліворуч, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як термін зростання кісткової тканини складає понад 21 добу.
Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив обставини вчиненого ним правопорушення. Так, у судовому засіданні пояснив, що 24 квітня 2020 року приблизно о 10 годині він, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 , рухався разом з пасажиром ОСОБА_6 зі швидкістю приблизно 90 км/год із у напрямку с. Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області купувати зерно. На заокругленні проїзної частини дороги ліворуч він відволікся від керування автомобілем, виїхав на праве узбіччя, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, після чого з`їхав у правий кювет, де допустив наїзд на дерево. До того як сісти зранку за кермо, увечері вживав спритні напої. Після того як врізався в дерево, то люди, які їхали по дорозі, зупинилися та викликали швидку допомогу і допомогли витягнути з салону автомобіля потерпілого, а він дуже злякався та почав вживати горілку, яку мав при собі. У скоєному каявся, обіцяв ніколи не сідати за кермо у стані алкогольного сп`яніння, оскільки розуміє, що вживання пива увечері потягло зниження його уваги та реакції під час керування автомобілем.

Потерпілий ОСОБА_6 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності, в якій зазначив, що претензій до обвинуваченого він не має. Просив призначити покарання на розсуд суду (а.с.28).
З`ясувавши думку учасників судового провадження суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілого з урахуванням положень ст. 325 КПК України.
Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисникне оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд вважає, що своїми діями ОСОБА_3 24 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 поблизу с. Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області порушив вимоги п.2.3(б) ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Також порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради від 15 травня 2020 року № 669/01-12, у ОСОБА_3 24 квітня 2020 року було відібрано зразок крові на хіміко-токосикологічний аналіз, результат якого склав 1,9 проміле алкоголю. Вказане підтверджує те, що обвинувачений під час керування автомобілем 24 квітня 2020 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним не оспорювалося в судовому засіданні. Також, суд вважає, що ОСОБА_3 своїми діями порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, який вимагає перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення вказаних пунктів ПДР України підтверджено показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував та підтвердив, що ДТП сталася саме через порушення ним вказаних вимог закону.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті, в якості обставини, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання стороною обвинувачення зазначено - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину визнав, має намір дотримуватись законослухняної поведінки вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.

Також суд вважає, що в даній справі наявна обставина, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння доведено належними та допустимими доказами, які були безпосередньо досліджені судом, а саме: довідкою Комунального некомерційного підприємства «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради від 15 травня 2020 року № 669/01-12.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року» є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, є учасником бойових дій, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно досудової доповіді, складеної 05 жовтня 2020 року фахівцем Солонянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_7 (а.с.45-48), ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Обвинувачений не є потенційно небезпечною особою і ймовірність вчинення ним у майбутньому правопорушень є низькою. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без обмеження чи позбавлення волі на певний строк, оскільки він не становитиме високої небезпеки для суспільства (а.с. 45-48).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.
Під час вирішення питання про призначення покарання, суд враховує те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року було внесено зміни до санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

Призначення більш м`якого виду покарання у вигляді штрафу або виправних робіт є недоцільним, оскільки обвинувачений не працює, а призначення покарання у вигляді арешту не досягне своєї мети, передбаченої ст. 50 КК України.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, оскільки останній характеризується позитивно. Також суд враховує позицію потерпілого, який у своїй заяві зазначив, що не має претензій до обвинуваченого та просив призначити покарання на розсуд суду.

В той же час суд вважає, що обвинувачений може бути виправлений і без ізоляції його від суспільства, знаходячись під контролем органів, що відають за виконанням вироку. Тому, суд вважає доцільним звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що призначення покарання обвинуваченому у вигляді штрафу є недоцільним з огляду на те, що обвинувачений не працює та не має коштів для сплати штрафу, а також з огляду на існування обтяжуючої покарання обставини. Також є недоцільним призначення покарання у вигляд виправних робіт з підстав відсутності працевлаштування. Крім того, суд вважає, що призначення покарання у вигляді арешту не відповідатиме меті, визначений ст. 50 КК України та висновкам, викладеним в досудовій доповіді.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що просив прокурор в дебатах, суд посилається на наступне.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, з урахуванням санкції ч. 1 ст. 286 КК України та положень ст. 5 КК України, суд вважає, що необхідно застосовувати санкцію ч.1 ст. 286 КК України в редакції на час вчинення злочину, як таку, що покращує становище обвинуваченого.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, з урахуванням наявності обтяжуючої обставини, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки відповідно до копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 має право керувати транспортними засобами категорії В, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено дослідженими судом матеріалами, тому суд вважає за доцільне та необхідне призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, тому що суд в частині призначення такого додаткового покарання має право альтернативного вибору. Суд вважає, що оскільки порушення обвинуваченим правил дорожнього руху потягло за собою наслідки у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, а також з урахуванням того, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та має лише вісім років водійського стажу, то призначення такого додаткового виду покарання буде стимулювати обвинуваченого до більш відповідального ставлення у майбутньому до суворого дотримання ПДР України.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 25 квітня 2020 року автомобіль «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 визнаний речовим доказом та залишений на зберіганні на території Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвалою слідчого судді від 18 травня 2020 року вказаний автомобіль, власником якого є ОСОБА_8 , було арештовано, а відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Оскільки обвинувачений не є власником вказаного автомобіля, проте автомобіль був вилучений у нього, як у володільця, який на законній підставі користується ним, то суд вважає, що існують підстави для скасування арешту цього майна та для повернення автомобіля особі, у якої він був вилучений.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню №0000228 згідно довідки про витрати на проведення судової автотехнічної експертизи склали 490 гривень 35 копійок. Вказані витрати підтверджуються довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні та підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,76 КК України, ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази: автомобіль «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 повернути володільцю ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 490(чотириста дев`яносто) гривень 35 копійок документально підтверджених витрат на залучення експертів в дохід державного бюджету.

Скасувати арешт автомобіля марки «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 , який застосовано згідно ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року.

Заходи забезпеченнякримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та його захиснику, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1