Справа № 163/1489/19 Провадження №11-кп/802/295/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника потерпілої
адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 зі змінами та доповненнями та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 29 січня 2020 року з запереченнями представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 на апеляційну скаргу сторони захисту,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бережці Любомльського району Волинської області, що проживає на АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, неодруженого, працівника КП "БУГ" Вишнівської сільської ради, раніше не судимого
засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 2512 гривень 16 копійок судових витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи,.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що близько 21:05 години 19.04.2019 року, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем "Ауді А4", номерний знак НОМЕР_1 , на 500 км + 700 м автодороги сполученням Київ-Ковель-Ягодин неподалік села Старовойтове Любомльського району в напрямку міста Ковель Волинської області, в порушення п.п.2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не вибрав безпечної дистанції, врезультаті чого допустив зіткнення з автобусом "Сканія", номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Ауді А4", номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , згідно висновку №34-а від 08 липня 2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом селезінки та печінки з крововиливом в черевну порожнину (в черевній порожнині наявне близько 3000, 0 мл рідкої крові та близько 50, 0 кубічних сантиметрів згустків крові), закритого перелому обох стегон, численних саден, подряпин, осадження шкірних покровів обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які у своїй сукупності стосовно живих осіб носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних під час їх заподіяння, і в даному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті є сукупність вказаних тілесних ушкоджень, які ускладнилися гострою крововтратою, малокрів`ям внутрішніх органів, шоком, набряком легень та головного мозку.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3 б), 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 12.1.під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Вироком суду виключено із обвинувачення ОСОБА_7 інкриміноване порушення п. 2.1.а Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість у зв`язку з незастосуванням положень ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на вчинення ним злочину вперше, визнання своєї вини, щирого каяття, часткового добровільного відшкодування збитків, позитивної характеристики за місцем роботи. Звертає увагу і на змінену позицію потерпілої, яка на даний час не заперечує щодо призначення йому покарання з випробуванням.
Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку.
Прокурор посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та м`якість призначеного засудженому покарання, порушує питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, заперечує законність і обґрунтованість висновків суду у зв`язку з неналежним врахуванням вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння, без отримання права керування транспортним засобом, чим грубо порушено правила безпеки дорожнього руху, створено серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників, а також заподіяно непоправні наслідки - загибель людини.
Крім того прокурор посилається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки прийнявши рішення про не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто при здійсненні розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, безпідставно виключив з інкримінованого обвинувачення порушення ОСОБА_7 порушення п. 2.1 а ПДР України, так як останній не має посвідчення водія, таким чином порушив порядок, визначений ст. 349 КПК України, що на думку апелянта є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 з доповненнями, заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який подану прокурором у кримінальному провадженні скаргу підтримав в повному обсязі, скаргу захисту заперечив, пояснення потерпілої та її представника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, підтримали апеляційні доводи обвинуваченого щодо пом`якшення тому покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильними.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є вірною.
Як на підставу скасування вироку щодо ОСОБА_7 прокурор у своїй апеляційній скарзі наводить те, що суд, всупереч вимогам ст. 349 КПК України, без проведення повного дослідження матеріалів кримінального провадження, виключив із обвинувачення ОСОБА_7 порушення тим пункту 2.1 а Правил дорожнього руху України. Такі доводи прокурора апеляційний суд відхиляє, зважаючи на правомірність даних висновків суду.
Так, як свідчать дані журналу судового засідання, звукозапису судового засідання, суд першої інстанції в результаті допиту обвинуваченого та дослідження характеризуючих даних про особу обвинуваченого, встановив відсутність права керувати транспортними засобами у ОСОБА_7 , що дійсно вбачається з довідки Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області (а.с. 168), а тому вірно прийшов до переконання про необхідність виключення з обвинувачення ОСОБА_7 порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України, та відповідно, з цих же підстав не призначення як додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами.
З цих обставин, посилання прокурора про порушення місцевим судом порядку дослідження доказів є непереконливими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який уперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, тяжкість суспільно-небезпечних наслідків, необережну форму вчинення злочину, позицію потерпілої щодо міри покарання винному, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, такі, що його обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд звертає увагу, що судом враховано обставини, на які посилається апелянт.
Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в частині прохання пом`якшення тому покарання, суд знаходить їх достатньо переконливими.
Так, норми чинного КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про вид покарання для обвинуваченого правильно обрав його саме у виді позбавлення волі. Разом з тим, місцевий суд обираючи розмір покарання - 6 років, не повній мірі врахував усі обставини, що характеризують особу винного та пом`якшують його покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, є особою молодого віку, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання, що суд вважає пом`якшуючими покарання обставинами. Крім того, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, злочин вчинив з необережності, потерпіла під час апеляційного розгляду справи змінила позицію щодо призначення покарання, подала суду заяву, в якій просила суворо не карати ОСОБА_7 , та задовольнити його апеляційну скаргу.
Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом покарання до мінімального строку, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, а саме - до 3 (трьох) років.
Визначаючи таку міру покарання обвинуваченому в даному випадку суд апеляційної інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, форму вини, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання в сукупності з іншими обставинами справи.
Таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і відповідно з урахуванням обставин кримінального провадження, його не можна вважати надто суворим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, непоправних наслідків його вчинення (смерть особи), наявності обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), а також фактичних обставин кримінального провадження не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому вимоги обвинуваченого в цій частині до задоволенню не підлягають.
Таким чином, вирок Любомльського районного суду від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначення покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення його міри.
На підставі наведеного, керуючись ст. 405, 407 КПК Украхїни, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Зменшити покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді