Справа № 513/632/20
Провадження № 1-кп/513/65/20
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Сарата кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 28 травня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Сарата Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

26 травня 2020, приблизно о 23 годині 30 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , в ході виниклої сварки на ґрунті неприязних стосунків, переслідуючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , дерев`яною палкою довжиною 150 см та діаметром 5 см, яку приніс з собою на місце злочину, наніс один удар по ногам потерпілому, внаслідок чого той впав на землю. Після цього ОСОБА_7 , для реалізації свого злочинного умислу, наніс ОСОБА_8 один удар палкою та декілька ударів кулаками в праву частину голови та обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі вогнищевого геморрагічного забою зливного характеру у правій скроневій долі, у лобній долі справа і в глибинних структурах правої гемісфери головного мозку з переломами склепіння та основи черепу, а саме переломами: лобної кістки справа з поширенням лінії перелому на зовнішню і внутрішню пластинки правої лобної пазухи, перелом задньої і медіальної стінки правої орбіти з поширенням лінії перелому на основу середньої черепної ямки, перелому правої скроневої кістки справа з переходом на крило клиновидної кістки, перелому правої виличної дуги з поширенням на правий лобно-виличний шов; наявності крові уздовж артерій вілізієвого кола справа, слідів крові у кісті прозорої перегородки тім`яних областей з обох боків, з наявністю перелому кісток носа, забійної рани на правій брівній дузі, синця в правій параорбітальній області, крововиливів під кон`юнктиву обох очей.

Вказані ушкодження, в єдиному морфологічному комплексі, по критерію небезпеки для життя, згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України визнав повністю. Показав, що ввечері, близько 11 години, точну дату не пам`ятає, повернувся додому і почув, як ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з «воздушкою» прийшли до нього та почали кричати до обвинуваченого і погрожувати йому. Потерпілий кинув обвинуваченого на землю, і розпочалася бійка. Обвинувачений підтвердив, що спочатку бив потерпілого ногами, а потім відійшов і взяв палку, якою завдав ударів потерпілому спочатку по ногам. Коли після цього потерпілий впав на коліна, обвинувачений нахилився і декілька разів наніс удари в голову з правої сторони. Після того, як потерпілий впав на землю, він вже не міг говорити, і хтось викликав швидку.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що приблизно 27 травня 2020 року, вночі приблизно з 11 години по 12 годину йому подзвонив ОСОБА_12 , який просив прийти. Свідок, прийшов до будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , номер будинку не пам`ятає, в якому проживає обвинувачений, аби запитати, чому останній та його брат побили дядька ОСОБА_13 . Біля зазначеного будинку, на дорозі, знаходилися ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . ОСОБА_14 разом з братом ОСОБА_15 перебували у дворі. Свідок разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підійшли до двору, та розпочалася словесна перепалка: ОСОБА_9 почала кричати, що викличе їх до сільської ради з приводу підозри у вчиненні ними крадіжок, у відповідь на що ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вискочили та накинулися на потерпілого. Свідок відкинув «воздушку» в бік та відтягнув ОСОБА_20 , а ОСОБА_14 та ОСОБА_12 продовжили битися на землі, потім встали на ноги. ОСОБА_14 взяв голоблю. Свідок підтвердив, що здалеку бачив, як обвинувачений завдав потерпілому п`ять-шість ударів по ногам. Після цього потерпілий впав спочатку на коліна, а потім на землю. Свідок також показав, що обвинувачений зверху бив потерпілого голоблею та ногами протягом приблизно двох хвилин, однак не бачив, куди саме, а потерпілий при цьому пручався. Після того, як свідок відпустив ОСОБА_20 , останній відтягнув обвинуваченого. Свідок тримав голову потерпілого, поки ОСОБА_19 стримував ОСОБА_21 , який виривався та висловлювався нецензурною лайкою. ОСОБА_9 від`їжджала та привезла подушку, яку поклала під голову потерпілого. Потім приїхала швидка та потерпілого поклали на носилки.

Згідно показань свідка ОСОБА_22 , допитаної в судовому засіданні, в пів на дванадцяту ночі 26-го числа їй подзвонив батько та сказав, що ОСОБА_23 прийшов до його хати, почав бити у хвіртку, розбив йому пальця, узяв велику дошку та підійшов до хвіртки. Свідок поїхала до нього на мопеді, та приблизно за 15 хвилин до приїзду у провулку зустріла ОСОБА_24 , який потім пішов за нею. Дорога зайняла хвилин 10-15. Біля двору свідок побачила батька, який вийшов та показав їй свій розбитий палець, з якого текла кров. Потерпілий запропонував зняти це на телефон, бо потім ніхто не повірить, і свідок зафіксувала зазначене за допомогою телефону. Поки вони стояли, ОСОБА_25 подзвонив ОСОБА_26 , який після цього прийшов з «воздушкою». Далі свідок, ОСОБА_25 та ОСОБА_27 зайшли до двору, де вже знаходилися ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Свідок почала кричати, що викличе їх до сільської ради та звернеться до дільничного, у відповідь на що почула нецензурну лайку та пішла. ОСОБА_14 з двору не виходив, але погрожував наявністю пістолета. Свідок вже зібралася їхати додому, коли почула три удари, схожі на удари палкою, після чого ОСОБА_19 закричав: «Не бий його, ти його уб`єш!». Повернувшись, свідок побачила потерпілого, який лежав на землі та харчав, палку в руках обвинуваченого не помітила. Після цього свідок викликала швидку та поїхала за подушкою, яку, приїхавши, разом з ОСОБА_30 поклала під голову потерпілому. Свідок попросила намочити рушник, аби прикласти до розбитого ока потерпілого. ОСОБА_19 побіг за рушником, однак пізніше вони разом з братом вилили на потерпілого близько одного відра води. Коли приїхала швидка, обвинувачений і їм погрожував. Потерпілий 7 діб пролежав у Саратській лікарні, після чого з 02 червня до 07 липня перебував в Одеській лікарні. Наразі стан потерпілого лежачий, живе з хворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду. Свідок повідомила, що мати ОСОБА_21 надала спочатку 1000,00 гривень, потім 500,00 гривень та в останнє 250,00 гривень на лікування ОСОБА_24 , однак сам обвинувачений матеріальну або іншу допомогу потерпілому не надавав, станом його здоров`я не цікавився.

Також, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000119 від 28 травня 2020 року та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 травня 2020 року;

- заявою про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_8 від 20 липня 2020 року;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 09 червня 2020 року;

- висновком експерта №96 від 09 червня 2020 року, відповідно до якого у громадянина ОСОБА_8 виявлена закрита черепно-мозкова травма у формі вогнищевого геморрагічного забою зливного характеру у правій скроневій долі, у лобній долі справа і в глибинних структурах правої гемісфери головного мозку з переломами склепіння та основи черепу, а саме переломами: лобної кістки справа з поширенням лінії перелому на зовнішню і внутрішню пластинки правої лобної пазухи, перелом задньої і медіальної стінки правої орбіти з поширенням лінії перелому на основу середньої черепної ямки, перелому правої скроневої кістки справа з переходом на крило клиновидної кістки, перелому правої виличної дуги з поширенням на правий лобно-виличний шов; наяваності крові уздовж артерій вілізієвого кола справа, слідів крові у кісті прозорої перегородки тім`яних областей з обох боків, з наявністю перелому кісток носа, забійної рани на правій брівній дузі, синця в правій параорбітальній області, крововиливів під кон`юнктиву обох очей. Ці ушкодження заподіяні дією тупих предметів, групові і індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися. Вказані ушкодження заподіяні незадовго до госпіталізації потерпілого до медичного закладу, тому не виключено їх утворення 26.05.2020 р. Вказані ушкодження в єдиному морфологічному комплексі, по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

- постановою про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 27 липня 2020 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 липня 2020 року, з таблицею ілюстрацій, в ході якого ОСОБА_7 показав на будинок АДРЕСА_1 , в якому він проживає і біля двору якого він 26 травня 2020 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_31 та розповів, як саме під час конфлікту ОСОБА_32 схопив його за одяг та кинув на землю, показав як він його утримував, коли ОСОБА_33 схопив ОСОБА_34 за шию та відтягнув від ОСОБА_7 після чого ОСОБА_7 показав як саме він наносив удари ОСОБА_31 кулаками по голові і обличчю, тулубу, як він забігши додому і узявши дерев`яну палицю приблизно 1,5 метра, шириною 5 см і наніс ОСОБА_31 один удар палицею по ногам потерпілого та наніс один удар палицею по правій частини голови від якого потерпілий впав на землю, та втратив свідомість.

- постановою про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 29 липня 2020 року;

- висновком експерта №120 від 29 липня 2020 року, відповідно до якого враховуючи взаєморозміщення, локалізацію (на правій половині голови), не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 при обставинах, вказаних підозрюваним ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту 29 липня 2020 року за його участю.

10 грудня 2020 року в судовому засіданні прокурором заявлена відмова від виклику свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , оскільки обвинувачений вину визнав та не оспорює фактичні обставини справи. За згодою учасників судового розгляду вказана відмова була прийнята судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитавши обвинуваченого, свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , дослідивши письмові докази, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими, достовірними і є достатніми, та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до ст.67 КК України враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання, визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, суд відносить, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального порушення.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.

Під час дослідження даних судом про особу обвинуваченого, було встановлено, що він офіційно не працює, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх осіб не має, в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимостей. За місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікаря-психіатра, нарколога не перебуває.

Згідно з досудовою доповіддю, складеною органом пробації, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та не становитиме високої небезпеки для суспільства. Відповідно до ч. 1 ст.314-1КПК України при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується зазначена досудова доповідь.

Водночас судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

При цьому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, наслідки, особу обвинуваченого, враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, що обвинувачений скоїв умисний тяжкий злочин, до теперішнього часу, особисто жодного дієвого заходу спрямованого на добровільне відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди не здійснив, суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного, а саме повного визнання вини та щирого каяття, жалкує про вчинене, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.

Представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_6 , до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на суму 35 878 грн. 69 коп., моральної шкоди на суму 500 000 грн. та судових витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_8 неодноразово перебував на лікуванні в реанімаційному відділенні Саратської ЦРЛ та нейрохірургічному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні, що підтверджується виписками з історії хвороби. Для лікування потерпілому необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, проходження медичних обстежень.

10 грудня 2020 року в судовому засіданні представник потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 , уточнив заявлені позовні вимоги, та з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на суму 51 252 грн. 04 коп., моральної шкоди на суму 100 000 грн. та судових витрат на правничу допомогу у сумі 4 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який є цивільним відповідачем за позовом, позов визнав повністю, суми заявлених вимог не оспорює.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав цивільний позов повністю та суму матеріальних збитків не оспорював, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001року № 5).

В обґрунтування заявленої моральної шкоди представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 зазначив, що отримання тілесних ушкоджень призвело до фізичної шкоди здоров`ю потерпілого, а також душевних та психічних страждань, що виразилось в негативних переживаннях та спогадах, відчуттям постійної настороги та тривоги, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні, не можливістю виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з неможливістю самостійно рухатись, фіксування уваги на проблемах, пов`язаних з травмою. Крім того, моральних страждань завдає поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який не приніс вибачення, не висловив співчуття, не запропонував допомогу.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із того, що, враховуючи: отримання потерпілим тяжкого ушкодження здоров`я з вини обвинуваченого, тривалість лікування та наслідки заподіяної травми, характер і тривалість моральних страждань потерпілого, обставини, при яких була спричинена йому моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого, який не здійснив жодного дієвого заходу до добровільного відшкодування такого виду шкоди, не запропонував та не надав допомогу потерпілому, враховуючи вимоги ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», є справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди, в розмірі 100000 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги №05-08/2020-22 від 05 серпня 2020 року ОСОБА_22 , яка є родичем потерпілого, уклала в інтересах потерпілого договір з адвокатом ОСОБА_6 . Також представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_6 , на підтвердження його повноважень надано ордер на надання правової допомоги від 10 вересня 2020 року, з якого вбачається, що адвокат ОСОБА_6 діє у вказаному кримінальному провадженні в інтересах потерпілого.

Згідно квитанції до прибуткового ордера №1 від 05 серпня 2020 року, наданої суду на підтвердження надання правових послуг представником, вбачається, що адвокату ОСОБА_6 за надання правової допомоги було сплачено на підставі договору №05-08/2020-22 від 05 серпня 2020 року - 3000 гривень.

Документального підтвердженя витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги ще на суму 1000 гривень суду надано не було, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не доведені.

Враховуючи вищевикладене, заявлений цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Суд не вирішує питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 120, 124, 128, 129, 369 - 371, 373 - 375 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

З дня набрання вироку законної сили, з метою його виконання ОСОБА_7 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 51 252 (П`ятдесят одна тисяча двісті п`ятдесят дві) гривні 04 копійки, а також моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (Три тисячі) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеський апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1