Ухвала

25 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 161/7463/18
провадження № 51 - 5624 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від

18 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001204,
встановив:
У касаційній скарзі представник потерпілого порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте вказаних приписів закону ОСОБА_5 належним чином не виконав.
Так, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

(ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, представник потерпілого, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Проте всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги про зміну оскаржуваних рішень в частині стягнення матеріальної шкоди на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 127-129, 370, 404, 407, 412, 413, 419 цього Кодексу, статей 1167, 1187, 1193 ЦивільногоКодексу України у їх взаємозв`язку.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Незважаючи на це, ОСОБА_5 порушуючи питання про зміну оскаржуваних судових рішень в частині стягнення матеріальної шкоди, посилається на фактичні обставини кримінального провадження, неправильне встановлення яких, на його думку, призвело до несправедливого визначення ОСОБА_4 розміру матеріальної шкоди, що відповідно до ст. 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу представника потерпілого, надавши йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8