У Х В А Л А
І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року судова колегія Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні 07.09.2020 року прокурор заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що 14 червня 2011 року близько 22 годин 00 хвилин ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння,. Знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , де на кухні квартири, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та бабусею останнього - ОСОБА_9 відбулася сварка. Після сварки ОСОБА_9 пішла в свою спальню, а у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на вбивство останньої. З цією метою ОСОБА_7 , діючи умисно, взяв на кухні кухонний ніж, і безперешкодно прийшов у спальню до ОСОБА_9 . Знаходячись у спальні зазначеної квартири у зазначений час ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , яка стояла біля ліжка, і, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, навмисно, ножем, який тримав у правій руці, наніс удар в життєво- важливу частину тіла ОСОБА_9 , а саме в область грудної клітини, чим спричинив останні проникаючу колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини зліва, від якої відходить раневий канал, що проникає через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, грудні м`язи і в третьому міжребер`ї, проникає через плевру, плевральну порожнину з наскрізним пораненням верхньої частки лівої легені, через передню стінку перикарда та передню стінку правого шлуночка серця і закінчується в порожнині правого шлуночка, гемоперикард (80 мл), гемоторакс зліва (2500 мл). Від зазначеного удару ОСОБА_9 впала на ліжко, а ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір на вбивство, продовжив наносити удари ножем в різні частини тіла ОСОБА_9 , яка лежала на спині, а саме наніс 3 удари в область грудної клітини, 2 удари в область лівої руки, та 2 удари в область правої кисті, чим спричинив їй колото-різані рани грудної клітини, не проникаючі у грудну порожнину, від яких відходять раневі канали, що проходять через шкіру, підшкірну клітковину і сліпо закінчуються в м`язах грудей, колото-різані рани лівого плеча і лівого променево-зап`ясткового суглоба, від яких відходять раневі канали, що проходять через шкіру, підшкірно-жирову клітковину і сліпо закінчуються в м`язах, різані рани першого і третього пальців правої кисті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці злочину, а ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.

Причиною смерті ОСОБА_9 стала проникаюча колото-різана рана передньої поверхні грудної клітини зліва з пошкодженням легені та серця, гемоперикард (80 мл), гемоторакс зліва (2500 мл.), яка ускладнилась шоком та розвитком гострої крововтрати.

12.04.2013 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000544 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в порядку ст. 291 КПК України направлений для розгляду до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Запобіжний захід був обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду від 29.07.2013 ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано, звільнено з-під варти.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03.12.2013 вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2014 вирок суду від 29.07.2013 та ухвалу апеляційного суду від 03.12.2013 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час судового розгляду було допитано потерпілого, свідків, досліджено письмові докази, призначено додаткову судово-медичну експертизу. З 30.09.2015 ОСОБА_7 перестав з`являтися у судові засідання у зв`язку з чим його було оголошено судом у розшук.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

На теперішній час ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких кримінальних правопорушень та передбачає міру покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

У зв`язку з цим, можливий термін покарання за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, свідчить про загрозу втечі останнього. При цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання.

Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_7 зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, скориставшись суспільно- політичною обстановкою в Донецькій області під загрозою тягара відповідальності за скоєне, оскільки є непрацевлаштованою особою.

Також необхідно врахувати і дані щодо особи ОСОБА_7 , а саме - останній не одружений, не працевлаштований, відсутні міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що «врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності ї поведінку», беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений зможе ухилитись від суду.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.0.2010 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі Волосюк проти України).

З огляду на викладене, запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, максимальним покаранням за який є позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, він ухилився від суду та перебуває у розшуку, у зв`язку з чим існує імовірний ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що зазначена особа обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, просить суд застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думу сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 187 КПК України у разі неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про привід підозрюваного, обвинуваченого, якщо він не з`явився для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу, або ухвалу про дозвіл на його затримання з метою приводу.

Якщо слідчий, прокурор подав разом з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно з ст. 189 цього Кодексу (розглядає клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу).

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, колегія суддів позбавлена можливості з`ясувати його позицію щодо даного клопотання, в теперішній час відсутні відомості про фактичне місце знаходження обвинуваченого, одночасно з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором подано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу, колегія суддів доходить до висновку про необхідність у відмові в задоволенні клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 187-190 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3