Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/79/20
Провадження по справі № 1-кс/281/91/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року смт Лугини
Слідчий суддя Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Лугини, клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000011 від 24.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді від 30.01.2020 року накладено арешт на автомобіль марки SKODA «OCTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить їй. Вважає, що у зв`язку із тим, що минули строки проведення експертних досліджень, тобто всі слідчі дії із вказаним майном проведено, просить скасувати арешт на майно частково, без права його відчуження на час проведення досудового розслідування.

Власник майна ОСОБА_3 , прокурор та слідчий належним чином повідомлені про місце, час та дату розгляду клопотання до суду не з`явилися.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього документи слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 24.01.2020 року слідчим відділом Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області порушено кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 30.01.2020 року накладено арешт на автомобіль марки SKODA «OCTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_3 , жительці АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися, відчужувати та користуватися вказаним майном.

Відповідно до статті 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості. За змістом частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Лише задля забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним; при цьому в статтях 7, 16 КПК України унормовано, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розглядi справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Усталена практика ЄСПЛ вимагає дотримання положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, згідно з яким будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Малама проти Греції» від 01.03.2001, «Україна-Тюмень проти України» від 22.11.2007), забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982), тобто має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986). У справах «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005 Європейський Суд з прав людини наголошує, що будь-яке втручання у право власності з боку держави повинно бути законним і не бути свавільним.

Продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно з перебігом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_3 в рамках цієї справи не повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Арешт на належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль накладено 30.01.2020 року.

Вважаю, що у органу досудового слідства було достатньо часу, щоб здійснити необхідні слідчі дії з указаним майном.

За наведених обставин, на даний час відпала потреба в подальшому арешті автомобіля марки SKODA «OCTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , тому вказаний захід забезпечення кримінального провадження підлягає скасуванню відповідно до частини другої статті 174 КПК України для відновлення гарантованих статтею 41 Конституції України прав власника ОСОБА_3 .

Таким чином клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід задоволити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 174, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задоволити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 30.01.2020 року, у кримінальному провадженні № 0000011 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 128 КК України, на автомобіль марки SKODA «OCTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору скасувати частково, без права його відчуження на час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1