Справа № 645/5461/14-к
Провадження № 1-кс/645/1472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше засуджений:
- 07.09.1993 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 29.03.1996 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 140 КК України до 1 року виправних робіт;
- 27.01.1997 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 1 ст. 140 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі;
- 06.04.1998 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 01.03.2001 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 141, ст. 102 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 06.04.2005 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 3, ч. 4 ст. 296 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі;
- 22.07.2010 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 03.06.2015 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.05.2019 року за відбуттям покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
В провадженні судді Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних провопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 з 02.10 2020 року до цього часу перебуває на лікарняному.
На підставі Рапорту помічника судді ОСОБА_5 ОСОБА_6 від 09.11.2020 року про визначення судді для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, призначено автоматичний розподіл визначення слідчого судді.
Відповідно до Протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 09.11.2020 року для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 645/5461/14-к визначено слідчого суддю ОСОБА_1 ..
Згідно з матеріалами кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 16 листопада 2020 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений в судовому засіданні просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду, проте просив, у разі продовження строку тримання під вартою, визначити його менший строк, а саме 1 місяць.
Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Оскільки на території України встановлено карантин і головуючий суддя ОСОБА_5 , в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 645/5461/14-к за обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України - перебуває на лікарняному і до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміну запобіжного заходу головуючим суддею, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинуваченого під вартою на підставі пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України.
Заслухавши прокурора та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.
Приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 177, ст. 315 КПК України, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні декілька кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, з метою запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає, що є наявними підстави для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд продовжує щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд враховує, що з часу обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на свідків та потерпілих по кримінальному провадженню, має місце. Суд бере до уваги і те, що перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом а ніж тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_4 , може викликати його втечу. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення криімнального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Виходячи з принципу правової визначеності суд вважає необхідним з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до 07 січня 2021 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 369 КПК України,-

У Х В А Л И В :
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів - до 07 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1