Справа № 405/6021/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 15.01.2020 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучене 01.10.2020, в період часу з 07:28 год. по 08:18 год., під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 від 02.09.2020, автомобіля Hundai Tucson, що знаходився поблизу домоволодіння №10, вул. Маріупольська, м. Кропивницький, яким фактично користується ОСОБА_5 , та застосувати заборону використання та заборону розпоряджатися вказаним майном, а саме: мобільний телефон Samsung GT-E 12021 IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 ;мобільний телефон Redmi K20 Pro, IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора Київстар № НОМЕР_5 . Накласти арешт на майно, що було вилучене 01.10.2020, в період часу з 08:20 год. по 09:41 год., під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 від 02.09.2020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому фактично мешкає ОСОБА_5 , та застосувати заборону використання та заборону розпоряджатися вказаним майном, а саме: 11 пустих, прозорих полімерних пакетів на зіп застібці; сім картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 ; мобільний телефон Nokia 1280, IMEI НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора «Київстар».
В обґрунтування клопотання вказав, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 15.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб на території Кіровоградської області займаються незаконним зберіганням, перевезенням, пересиланням та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин.
В подальшому, 01.10.2020, в період часу з 07:28 год. по 08:18 год., під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 від 02.09.2020, автомобіля Hundai Tucson, що знаходився поблизу домоволодіння №10, вул. Маріупольська, м. Кропивницький, яким фактично користується ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung GT-E 12021 IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 ; мобільний телефон Redmi K20 Pro, IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , в якому знаходиться сім-картка мобільного оператора Київстар № НОМЕР_5 .
Крім цього 01.10.2020, в період часу з 08:20 год. по 09:41 год., під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 від 02.09.2020, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Маріупольська, 10, в якому фактично мешкає ОСОБА_5 , було виявлено й вилучено: 11 пустих, прозорих полімерних пакетів на зіп застібці; сім картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 ; мобільний телефон Nokia 1280, IMEI НОМЕР_7 з сім карткою мобільного оператора «Київстар».
Вилучені вищевказані речі в ході обшуку автомобіля та домоволодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оглянуто та визнано речовими доказами, по вказаному кримінальному провадженню, оскільки вони могли бути знаряддям вчинення злочину, а отже всі вищевказані вилучені речі мають значення для кримінального провадження.
З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання.
Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив клопотання задовольнити.
Власник майна на розгляд клопотання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, заперечив проти задоволення даного клопотання.
Дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали клопотання слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав та свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки, винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Постановою слідчого від 02.10.2020 - майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
При цьому слідчий суддя зауважує, що жодних доказів того, що вказане майно є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, в матеріалах судового провадження не містяться. Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про голослівність зазначених тверджень останнього.
Крім того, долучена до клопотання постанова слідчого про визнання майна речовим доказом від 02.10.2020 року є необгрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно вилучене під час обшуку, зазначене у клопотанні слідчого, відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.
При цьому слідчий суддя відзначає, що клопотання прокурора в контексті мотивування необхідності накладення арешту на зазначене майно є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що грунтується на припущеннях.

Крім того, посилання слідчого у поданому клопотанні, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати, зникнення, знищення чи перетворення речового доказу не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

У клопотанні не наведено доводів стосовно настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 167, 170- 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 15.01.2020 року про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_7