УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

09 жовтня 2020 року начальник шостого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, про арешт майна, а саме грошових коштів у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., які було виявлено та вилучено 07.10.2020 в ході проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» (): м. Запоріжжя, Донецьке шосе, буд. 4.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що слідчим управлінням Офісу великих платників податків ДФС здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000022 від 08.05.2020 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (код 00213121) за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що у період січня - червня 2020 року посадові особи ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» шляхом включення до ланцюга постачання частин та механізмів підприємств, що входять до транзитно-конвертаційної групи, а саме: ТОВ «АКЦЕПТ ТОРГ», ТОВ «ФІНІТІ ОПТ», ТОВ «ДІКСІБІЗ», ТОВ «КРИТЕР ЗОР», ТОВ «КОМПАНІЯ СТАР ТРЕЙД» та ТОВ «АСТІ ДЕЙЛ» шляхом формування безпідставного податковий кредит з ПДВ, ймовірно ухилилися від сплати ПДВ на загальну суму понад 4,1 млн. грн.

Крім того, відповідно до висновків економічного дослідження № 12-1/08 вбачається, що службові особи ТОВ «ВКФ ІМПЕКС» під час проведення операцій із ТОВ «АКЦЕПТ ТОРГ», ТОВ "ФІНІТІ ОПТ" в результаті здійснення безпідставно документального оформлення нереальних господарських операцій з придбання основних комплектуючих до станків, ухилилися від сплати податків (податку на прибуток та ПДВ) у сумі 7 322 582,02 грн.

Проведеними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що директором та засновником ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» є ОСОБА_6 , основний вид діяльності «ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення». Вказане підприємство фактично здійснює діяльність за податковою адресою: АДРЕСА_1 , де знаходяться складські приміщення, майстерні, адміністративне приміщення (офіс).

07.10.2020 в ході досудового розслідування на виконання ухвал Шевченківського районного суду м. Києва проведено ряд обшуків, за результатами проведення яких вилученого речі та документи, що мають значення для кримінального провадження та являються тимчасово вилученим майном у відповідності до ст. 167 КПК України, а саме за адресою розташування офісних приміщень ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС»: м. Запоріжжя, Донецьке шосе буд. 4 виявлено та вилучено купюри схожі на грошові кошти (українська гривня), які знаходились в пакеті знизу на полиці в кабінеті директора, а саме: номіналом по 500 гривень 100 купюр на загальну суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень; номіналом по 200 гривень 1000 купюр на загальну суму 200 000 (двісті тисяч) гривень, всього у сумі 250 000 грн.

08.10.2020 винесено постанову про визнання вказаних грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні.

Виходячи з вищевикладеного на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на зазначені речі, які були вилучені під час проведення обшуку, з метою їх належного зберігання, так як вони мають суттєве значення по кримінальному провадженню та визнано речовими доказами.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що вилучені грошові кошти належать на праві власності третій особі ОСОБА_7 , який є співробітником ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС». Вказав, що ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» є підприємством реального сектору економіки, при цьому про підозру у кримінальному провадженні ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» як юридичній особі, чи її уповноваженим особам, не повідомлено. Зауважив, що висновки органу досудового розслідування щодо незаконної діяльності товариства є необґрунтованими, оскільки податкової перевірки не проведено. Просив долучити до справи відповідні документи, на підтвердження належності грошових коштів ОСОБА_7 .

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, представника власника майна, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 07.10.2020 в ході проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» (): м. Запоріжжя, Донецьке шосе, буд. 4.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилається на те, що вилучене під час обшуку майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0000022 до клопотання слідчим не долучено, а також не наведено в судовому засіданні.

При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Водночас лише посилання слідчого на те, що вилучене майно має доказове значення кримінальному провадженню, без посилання на підтверджуючі документи, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

В даному випадку слід звернути увагу й на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Разом з тим, зі змісту клопотання не вбачається, та не встановлюється доводами слідчого у судовому засіданні, твердження щодо власника або володільця вилученого майна, а саме грошових коштів у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

Так, адвокатом ОСОБА_4 у судовому засіданні надано відповідні документи, на підтвердження належності вилученого майна на праві власності ОСОБА_7 . Водночас, такі доводи адвоката ОСОБА_4 слідчим у судовому засіданні не спростовано.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження, підозру у кримінальному провадженні №0000022 нікому не повідомлено.

Враховуючи те, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , який є власником грошових коштів, вилучених 07.10.2020 в ході проведення обшуку, не має процесуального статусу особи підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, тобто є третьою особою у розумінні положень ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, а тому з таким клопотанням про накладення арешту може звернутися лише прокурор, а не слідчий.

За таких обставин, власник майна, на яке слідчий просить накласти арешт, тобто ОСОБА_7 , у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.

Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 07.10.2020 в ході проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» (): м. Запоріжжя, Донецьке шосе, буд. 4, а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання начальника шостого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, про арешт майна, а саме грошові кошти у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., які було виявлено та вилучено 07.10.2020 в ході проведення обшуку офісних приміщень ТОВ «ВКФ «ІМПЕКС» (): м. Запоріжжя, Донецьке шосе, буд. 4, залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 20 жовтня 2020 року о 08 год. 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1