Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу апеляційну скаргу володільця майна - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2020 року,
в с т а н о в и в:
цією ухвалою у справі №295/15379/20 накладено арешт на 94 колоди деревини породи «сосна», вилучені в с.Глибочиця Житомирського району.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області про накладення арешту на лісопродукцію у кримінальному провадженні 0000836 від 14.12.2020 року.
При цьому, зазначає, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_8 у ТОВ «Домінант - Вуд» придбано 38,737 куб.м. деревини породи «сосна» для переробки і подальшого використання. Того ж дня, вказану лісопродукцію доставлено до м. Коростишів, що підтверджується товаро - транспортною накладною від 10 грудня 2020 року. На підтвердження законності походження лісопродукції продавцем надано товаротранспортні накладні (ТТН - ліс) серії ЖТГ № 374096, серії ЖТГ № 374217, серії ЖТГ № 374093 та серії ЖТГ 374124. Перелічені документи надавалися виключно за вимогою покупця і відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України №961/707 від 29.11.2013 року «Про затвердження спеціалізованої форми товаротранспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН - ліс)». Таким чином, при перевезенні лісопродукції за угодами між суб`єктами господарювання наявність накладних за відповідною формою не вимагається, відповідно маркування (чіпування) кожної колоди є безпідставним. В подальшому 14.12.2020 придбану деревину ОСОБА_8 за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом, типова форма якого визначена «Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом», затвердженими Наказом Мінтранспорту № 363 від 14.10.1997 року спрямовав до м. Житомира для переробки. Вантажний автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено в с. Глибочиця працівниками поліції та тимчасово вилучено разом з продукцією. Зі слів правоохоронців та змісту ухвали вбачається, що єдиною підставою для відкриття кримінального провадження стала відсутність маркування (чіпування) на колодах. Наголошує, що така позиція є помилковою. Водій та власник надали вичерпний перелік документів, які відповідно до ст.1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» необхідні для здійснення перевезення вантажів. Крім того, працівникам правоохоронних органів в деталях роз`яснено, що при перевезенні вантажів на замовлення фізичних осіб, які не здійснюють господарської діяльності, укладається саме угода на перевезення, яка долучена до провадження. Звертає увагу, що на момент звернення з апеляційною скаргою стороною обвинувачення навіть не вжито заходів щодо встановлення території де здійснено незаконну порубку та відповідно суб`єкта (лісогосподарського підприємства або утримувача територій) якому спричинено збитки, що свідчить про відсутність у даній ситуації складу злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката в підтримку апеляційних вимог власника майна, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Як вважає апеляційний суд, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно (а.п.1-2), в провадженні СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0000836 від 15.12.2020, розпочате за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.246 КК України.
За змістом клопотання, 15.12.2020 приблизно о 08 год 35 хв працівниками СРПП Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб марки «MAN TGA 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «ROBUSTE S 3803 - А 2 С» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснював перевезення незаконно зрубаної деревини породи «сосна» в кількості 94 колодки довжиною 6 метрів кожна, близько 40 метрів кубічних, що спричинило тяжкі наслідки. Під час перевірки вантажу, а саме вказаної деревини у водія даного транспортного засобу, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні будь-які документи, які підтверджують походження даної деревини.
15.12.2020 відомості по даному факту внесено до ЄРДР за №0000836, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.246 КК України.
15.12.2020 під час огляду місця події на 00 км + 50 м автомобільної дороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка, поблизу с. Глибочиця, Житомирського району Житомирської області було вилучено транспортний засіб марки "MAN TGA 18.440" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки "ROBUSTE S 3803 - А 2 С" д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також під час огляду місця події було вилучено 94 колодки породи «сосна», довжиною 6 метрів кожна, яку перевозив на вищезазначеному транспортному засобі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому транспортний засіб та деревина були постановленні до майданчику тимчасового утримання ТЗ УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 35. Під час огляду місця події встановлено, що дані колоди деревини з обох сторін, на зрізах не містять будь-яких слідів чіпування, що свідчить про те, що дана деревина зрубана незаконним шляхом.
15.12.2020 під час проведення допитів в якості свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останні відмовились відповідно до ст.63 КУ надавати будь-які показання з приводу походження деревини, ніяких документів на вантаж не надали.
За результатами судового розгляду зазначеного клопотання, слідчий суддя 21.12.2020 задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на майно перелічене в оскаржуваній ухвалі. В накладенні арешту на транспортні засоби відмовлено.
Як встановлено в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження, звертаючись до суду з вказаним клопотанням, слідчий просив накласти арешт на вилучене майно в ході проведення огляду місця події від 15.12.2020 року на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка поблизу с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області.
До клопотання слідчим додано: витяг з ЄРДР з якого убачається, що 15.12.2020 було зареєстровано кримінальне провадження №0000836 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч.4 ст.246 КК України (а.п.3); протокол огляду місця події від 15.12.2020 року на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка поблизу с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області (а.п.6-18); постанову слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 15.12.2020 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0000836 транспортного засобу марки "MAN TGA 18.440" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки "ROBUSTE S 3803 - А 2 С" д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , та деревини породи "сосна" в кількості 94 колодки довжиною 6 метрів кожна, яку перевозив ОСОБА_9 , вилучені в ході огляду місця події від 15.12.2020 року на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка поблизу с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області (а.п.22-23), відповідні протоколи допиту вище зазначених осіб (а.п.18-21).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено слідчим доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на це майно, яке вилучене в ході проведення огляду місця події, з метою збереження такого і використання його як доказ у кримінальному провадженні, враховуючи, що воно визнано речовим доказом.
В свою чергу слідчий суддя, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.
Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.
При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги і постанову слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 15.12.2020, якою у кримінальному провадженні №0000836 деревина породи "сосна" в кількості 94 колодки довжиною 6 метрів кожна, вилучена в ході огляду місця події від 15.12.2020 на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка поблизу с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000836.
Крім того, в даному випадку, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на момент розгляду клопотання слідчого 21.12.2020, слідчим суддею належно враховано й відповідні матеріали провадження, зокрема те, що 15.12.2020 свідки ОСОБА_9 (водій) та ОСОБА_10 (власник транспортного засобу "MAN TGA 18.440 з напівпричепом марки "ROBUSTE S 3803 - А 2 С"), відмовились відповідно до ст.63 КУ надавати будь-які показання з приводу походження виявленої деревини, як і не надали ніяких відповідних документів на вантаж, хоча відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» №207 від 25.02.2009, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах необхідна товарно-транспортна накладна на вантаж, який перевозиться, для водія юридичної особи або фізичної особи- підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідна накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж. Як вважає апеляційний суд, слідчим суддею обґрунтовано це взято до уваги при постановленні оскаржуваного рішення, і якому йдеться про арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, котрий здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.
При цьому, слід зауважити, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Надані вже під час судового розгляду клопотання про накладення арешту в суді першої інстанції документів на підтвердження доводів ОСОБА_8 про правомірність володіння ним вилученої деревини, підлягають додаткової перевірки в ході досудового розслідування.
Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.
Накладення арешту на майно вилучене в ході огляду місця події від 15.12.2020 на 0 км + 50 м автодороги Глибочиця - Калинівка - Станишівка поблизу с.Глибочиця Житомирського району, жодним чином не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції зважає й на те, що Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є обґрунтована та законна. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу володільця майна - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2020 року, якою накладено арешт на 94 колоди деревини породи «сосна», вилучені в с.Глибочиця Житомирського району, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :