Справа № 465/7177/16-к
Провадження № 1-кп/442/51/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження № 0004275 від 18.11.2016 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 ; раніше не судимого; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України;

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному поводженні зі зброєю, а саме - зберігання вогнепальної зброї, тобто, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Згідно з обвинувальним актом, 10.04.2016 Франківським районним судом м.Львова винесено ухвалу про проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та у якій фактично проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.04.2016 під час проведення обшуку в помешканні останнього на підставі вказаної ухвали суду було виявлено та в подальшому вилучено, в присутності двох понятих, чотири предмети, ззовні схожі на пістолет, та 1 магазин. Згідно висновку експерта №19/114/5-8673е від 11.10.2016, пістолет моделі «ZORAKI MOD. 914 S», № НОМЕР_1 , кал. 9мм Р.А., турецького виробництва, в наданому на дослідження вигляді, не відповідає вимогам до стартової (шумової) зброї (Стандарт МВС України СОУ 778-19-002:2010 «Пістолети та револьвери стартові») металева заглушка в каналі ствола вільно демонтується без руйнування конструкції, внаслідок чого пістолет набув ознак та являється короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатний для стрільби як штатним шумовим патроном кал. 9 мм Р.А., так і нештатними патронами кал. 9 мм Р.А. газовими та патронами, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами, а також способом роздільного заряджання штатним шумовим патроном кал. 9 мм Р.А. та картечиною діаметром 6 мм. Снаряди, які відстріляні з даного пістолета способом роздільного заряджання, володіють достатньою вражаючою здатністю для ураження цілі.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив повністю. Суду пояснив, що правоохоронним органам було відомо про наявність у нього вилучених пістолетів. При цьому, йому казали, що, маючи коробку і чек від пістолета, він може ні за що не хвилюватися. Пістолети він придбав виключно з тих причин, що йому подобається зброя. На деякі з них у нього був дозвіл. Вилучений пістолет «Зоракі» придбав у магазині зброї, оскільки на нього не потрібно було дозволу, приблизно за ціною 450 550 грн, про що надав відповідний чек під час обшуку, який теж працівники поліції забрали. Такий сподобався йому з вигляду, тому і купив. Цей пістолет лежав у сейфі близько п`яти років і він ним не користувався, лише розбирав та чистив за інструкцією. Він вміє розбирати зброю, але жодну з них не переробляв. Коли працівники поліції прийшли до нього на обшук, йому зачитали ухвалу. Він їх впустив і розраховував на відеозапис під час обшуку задля уникнення у подальшому непорозумінь. Дозвіл на обшук було надано з метою відшукання речей, які він нібито викрав. Але зазначених в ухвалі суду речей працівники поліції не шукали і не вилучали. Протокол обшуку не читав, але підписав, оскільки його запевнили, що все вилучене буде повернуто. Також зазначив, що таким способом, як описав експерт у своєму висновку, він ніколи пістолет не використовував. При цьому, вважає таке недоречним, оскільки у нього був револьвер із відповідним дозволом, який за характеристиками значно кращий для використання як вогнепальної зброї.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність підсудного.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини, у кримінальному процесуальному кодексі України вказано, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Отже, дослідивши представлені сторонами кримінального провадження докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, в якості доказу стороною обвинувачення надано протокол обшуку від 25 квітня 2016 року, з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді від 10 квітня 2016 року, у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , із застосуванням цифрового фотоапарату (без зазначення характеристики технічного засобу), слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 проведено обшук у квартирі АДРЕСА_2 . У ході проведення обшуку виявлено та вилучено поліетиленовий пакет, наповнений речовиною рослинного походження; чотири предмети, ззовні схожі на пістолети, 1 магазин, посвідчення.

З витягу з кримінального провадження №0004275 вбачається, що відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2016 року (правова кваліфікація злочину ч.1 ст.263 КК України).

Слід зазначити, що згаданий обшук проводився в межах кримінального провадження №000454 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з метою відшукання та вилучення таємно викраденого майна, речей, здобутих злочинним шляхом, речей, вилучених з обігу, а також інших предметів та документів, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні. З ухвали слідчого судді від 10.04.2016 також вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні відомості до ЄРДР внесені за фактом таємного викрадення невідомими особами, які проникли у приміщення квартири, електроінструментів. Залишається очевидним, що, виявивши під час обшуку можливе вчинення злочину, передбаченого ст.263 КК України, слідчим не були впродовж 24-ох годин внесені відомості до ЄРДР. З наданого стороною обвинувачення рапорту слідчого ОСОБА_14 вбачається, що останній лише 18.11.2016 доповів т.в.о.начальника Франківського ВП про вищевказані обставини та звернувся з проханням про внесення відомостей до ЄРДР. Поряд з тим, не приймалась і прокурором постанова про виділення матеріалів в окреме провадження за правилами ст.217 КПК України.

Статтею 217 КПК України передбачено, що у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором. Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства, виділення з матеріалів досудового розслідування матеріалів щодо інших кримінальних правопорушень можливо у разі, якщо у первісному кримінальному провадженні виявляється, що одна особа підозрюється у скоєнні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше осіб підозрюються у вчиненні одних і тих самих кримінальних правопорушень.

Натомість КПК України не передбачена можливість виділення з матеріалів досудового розслідування матеріалів щодо іншої особи, яка не має статусу підозрюваного у первісному провадженні.

За таких обставин відомості про виявлення кримінального правопорушення вносяться до ЄРДР в загальному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, усі слідчі та процесуальні дії в межах кримінального провадження, відкритого за ч.1 ст. 263 КК України, могли бути вчинені виключно після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що передбачено ст. 214 КПК України.

Єдиною процесуальною дією, яка може бути проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є огляд місця події у невідкладних випадках. При цьому, внесення відомостей до ЄРДР повинно відбутися негайно після завершення огляду.

Суд водночас звертає увагу, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, зазначається про проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, такі як: доручення про проведення досудового розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, які датовані 18 листопада 2016 року, тобто, у день реєстрації цього кримінального провадження.

Отже, саме з цієї дати могло бути розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню за ч.1 ст.263 КК України, вчинятися будь-які слідчі чи процесуальні дії, збиратися докази, прийматися процесуальні рішення, оскільки здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.214 ч.3 КПК України).

Така ж позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.07.2018 у справі №336/4521/15-к, провадження №51-1717км18 (номер рішення в ЄДРСР 75424613).

Усі процесуальні рішення, які були прийняті до 18.11.2016 та стосуються цього кримінального провадження не можуть вважатися законними, а усі докази, які були зібрані до цієї дати, є недопустимими, відповідно до положень ст.86 КПК України, яка вказує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Так, стороною обвинувачення на доведення вини ОСОБА_5 надано постанову слідчого Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 про призначення балістичної експертизи від 25 серпня 2016 року, прийняту в межах кримінального провадження №000454 від 16 лютого 2016 року за ч.3 ст.185 КК України. Не можна залишити поза увагою, що таку слідчий мотивує необхідністю з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, розпочатого за фактом таємного викрадення майна (електроінструментів), а на вирішення експертизи, зокрема, ставить питання, чи є вогнепальною зброєю предмети, вилучені у помешканні ОСОБА_5 .

Поряд з тим, стороною обвинувачення в якості доказу надано висновок експерта №5/244 від 11 жовтня 2016 року (хоча у фабулі обвинувачення зазначається висновок експерта під номером 19/114/5-8673е) щодо належності пістолета «ZORAKI MOD. 914 S» № НОМЕР_1 , вилученого у помешканні ОСОБА_5 до вогнепальної зброї.

Як вказує ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Статтею 84 КПК України визначено: доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Частиною першою статті 69 КПК України передбачено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Згідно положень ст.ст.242, 243 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

З вищевикладеного можна зробити наступні висновки: експертиза під час досудового розслідування може бути призначена уповноваженою на те особою у розпочатому кримінальному провадженню шляхом винесення відповідного процесуального рішення; доказове значення у конкретному кримінальному провадженні має висновок експерта, який був залучений для проведення експертизи саме у цьому кримінальному провадженню.

Як вже зазначалось, наданий прокурором висновок №5/244 від 11.10.2016, складений експертом, якому доручено постановою слідчого від 25.08.2016 у кримінальному провадженні №000454 від 16.02.2016 провести судову експертизу. Отже, вказана експертиза була призначена та проведена до внесення відомостей про вчинення злочину за ч.1 ст.263 КК України до ЄРДР. Відповідно, експертиза призначалась слідчим, який не був призначеним у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що на той час такого кримінального провадження не існувало.

Крім цього, за клопотанням прокурора у судовому засіданні оглянуто пістолет «ZORAKI MOD. 914 S», № НОМЕР_1 , вилучений у помешканні ОСОБА_5 та який був предметом дослідження вищезгаданої судової експертизи. При цьому, обвинувачений не заперечив, що саме наданий для огляду пістолет був придбаний ним у магазині як стартовий і такий був вилучений 25.04.2016 під час обшуку у його квартирі. Однак, не зважаючи на те, що огляд вказаного предмету не дає прямих підстав беззаперечно стверджувати його відношення до вогнепальної зброї, суд першочергово зазначає, що рішенням слідчого Франківського ВП ОСОБА_14 від 26 липня 2016 року постановлено прилучити пістолет марки «Зоракі» №100459 до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000454 від 16.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в якості речового доказу. Процесуальних документів, якими б підтверджувалось визнання згаданого пістолета речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та його приєднання до матеріалів справи у передбаченому КПК порядку, прокурором не надано.

Тож, у відповідності до положень ст. 86 КПК України, зазначений речовий доказ не може бути визнаний судом допустимим, як і, в свою чергу, не може бути визнаний допустимим доказом висновок експертизи, а відомості, які містяться у ньому, не можуть бути використані судом при прийнятті процесуального рішення. Відтак, суд позбавлений можливості посилатися на них при ухваленні вироку.

Поряд з тим, у судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення було допитано експерта ОСОБА_15 , яким складено вищезгаданий висновок. Відповідно до ч.7 ст.101 КПК України, висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.

Разом з тим, частинами 6 та 7 статті 95 КПК України передбачено, що висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу. Якщо особа, яка дає показання, висловила думку або висновок, що ґрунтується на спеціальних знаннях у розумінні статті 101 цього Кодексу, а суд не визнав їх недопустимими доказами в порядку, передбаченому частиною другою статті 89 цього Кодексу, інша сторона має право допитати особу згідно з правилами допиту експерта.

Оскільки висновок експертизи, для роз`яснення якого було викликано та допитано експерта, визнано під час ухвалення вироку недопустимим доказом, суд не бере до уваги показання експерта.

Однак, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_13 , надані у судовому засіданні, який зазначив, що був присутнім у якості понятого при обшуку помешкання обвинуваченого. Зважаючи на те, що пройшов значний проміжок часу, він багато моментів призабув. Пригадує, що вказана подія відбувалась навесні. Він проходив повз будинок ОСОБА_5 зі своїм братом ОСОБА_12 , коли до них підійшов працівник поліції та запросив бути присутніми при обшуку житла. Погодившись, вони зайшли у під`їзд, де перед входом у квартиру працівники поліції показали свої посвідчення і зачитали ухвалу суду. Пригадує, що в такій мова йшла про викрадення інструменту, але про зброю нічого не вказувалось. У помешканні, крім ОСОБА_5 , нікого більше не було. Пригадує, що у квартирі був сейф. У результаті обшуку вилучено пістолети, точну кількість не пам`ятає. Йому не відомо, чи ОСОБА_5 надав на них документи. Електроінструмент не вилучався. Згодом йому дали прочитати протокол, який він підписав. Обшук проводився тривалий час. Обвинувачений поводив себе спокійно, опору працівникам поліції не чинив.

З наданого стороною обвинувачення висновку судово-психіатричного експерта №666 від 30.11.2016, складеного за результатами проведеної на підставі постанови слідчого від 30.11.2016 експертизи, вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на консультативному обліку в лікаря психіатра з січня 2014 року з приводу невротичного розладу; психічною хворобою не страждає, виявляє невротичний розлад, обтяжений вживанням канабіодів, що не позбавляє здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, 30.11.2016 слідчим винесено постанову про призначення підозрюваному адвоката.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено, що докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» наголошено, що під час розгляду кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди мають визнавати їх недопустимими і не враховувати під час обґрунтування обвинувачення у вироку.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини - питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження вцілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим. У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.
Таким чином, суд дійшов переконання, що частина доказів здобута органом досудового розслідування з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні незаконного поводження зі зброєю, а саме зберігання вогнепальної зброї, а висновок експерта про належність вилученого у ОСОБА_5 пістолета до вогнепальної зброї визнаний судом недопустимим доказом, інших доказів незаконного зберігання останнім саме вогнепальної зброї не надано, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено його винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, що, на думку суду, має місце у даній справі. Суд звертає увагу, що згідно з фабулою обвинувачення, 25.04.2016 під час проведення обшуку в помешканні ОСОБА_5 було виявлено та в подальшому вилучено чотири предмети, ззовні схожі на пістолет, та 1 магазин. І лише згідно висновку експерта №19/114/5-8673е від 11.10.2016 пістолет моделі «ZORAKI MOD. 914 S», № НОМЕР_1 , в наданому на дослідження вигляді, не відповідає вимогам до стартової (шумової) зброї, металева заглушка в каналі ствола вільно демонтується без руйнування конструкції, внаслідок чого пістолет набув ознак та являється короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю. Відтак згідно з обвинуваченням, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив незаконне поводження зі зброєю, а саме зберігання вогнепальної зброї, тобто, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України. Однак, висновок експерта визнаний судом недопустимим доказом, а протиправність вказаних дій ОСОБА_5 не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.
Таким чином, оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом, суд дійшов переконання, що вини обвинуваченого ОСОБА_5 не доведено.

При розгляді кримінального провадження судом було досліджено зібрані сторонами кримінального провадження докази у обсязі, визначеному за згодою всіх учасників процесу, з урахуванням вимог ст. 349 КПК України.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.373 КПК України, вирок може бути обвинувальним або виправдувальним.

Згідно з ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Отже, сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив незаконне поводження зі зброєю, а саме зберігання вогнепальної зброї, а тому його слід виправдати за недоведеністю вини.

Щодо судових витрат, пов`язаних з оплатою за проведення експертизи, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 Про вiдшкодування витрат на стацiонарне лiкування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат, судові витрати в кримінальній справі покладаються на засуджених. Розмір судових витрат визначається і вони стягуються із засудженого в межах обвинувачення, яке визнано судом доведеним.
Таким чином, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, не підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження відповідно до положень ст.100 КПК України. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Зважаючи на те, що наданий для огляду в судовому засіданні пістолет «Зоракі» визнаний речовим доказом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000454 від 16.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, то його долю слід вирішити в межах вказаного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - виправдати за недоведеністю його вини.

Понесені по справі процесуальні витрати на залучення експерта віднести за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Виправданим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1