Справа № 442/3372/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/705/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора першого заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2020 року засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на невідбутий термін 10 (десять) місяців та 22 дні.
Не погоджуючись з ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2020 року, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий відповідно до ст. 89 КПК України, відбуває покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2017 року за ч. 4 ст. 407, ст. ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік. Ухвалою вказаного суду від 03.04.2018 року звільнення від відбування покарання скасовано. Початок терміну відбування покарання 10.05.2018 року, кінець терміну відбування покарання 10.05.2021 року. В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» з 31.05.2018 року, за час відбування покарання засуджений лише два рази заохочувався. З характеристики наданої ОСОБА_7 ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» вбачається, що згідно з протоколом №10 від 22.05.2019 року рішенням комісії установи ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення. Крім того, відповідно до протоколу №21 від 14.11.2019 року рішенням комісії установи ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що така поведінка засудженого свідчить про те, що у разі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 не буде спроможний дотримуватися соціальних норм життя та те, що засуджений за час відбуття покарання своєю поведінкою не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення засудженого на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч. 3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Висновок суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що може свідчити, зокрема, дотримання засудженим правил розпорядку дня колонії, відсутність порушень встановленого порядку відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, заняття суспільно корисною працею. Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобігання вчинення нових злочинів.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 , засуджений вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2018 року звільнення з іспитовим терміном скасовано, направлено відбувати покарання за вироком від 14 серпня 2017 року.

На даний час ОСОБА_7 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року.

Перебуваючи в СІЗО м. Львова, ОСОБА_7 характеризується посередньо, порушень режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не надавались.

З 31 травня 2018 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)». За час перебування у виправній колонії порушень режиму тримання не допускав, характеризується позитивно, два рази заохочувався за сумлінну поведінку

Як вбачається з характеристики засудженого, останній у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. На добровільних засадах виконує обов`язки старшого днювального відділення, до роботи відноситься сумлінно. Правил санітарії та гігієни дотримується, утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень умінь та навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться сумлінно. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в організації та проведенні виховних заходів, які проводяться в установі, передбачених ст. 123 КВК України. Задіяний до реалізації програм диференційовано виховного впливу, передбачений ст. 123 КВК України «Духовне відродження», відвідує недільні богослужіння, чим реалізує дану програму. Приймає участь у роботі самодіяльних організацій засуджених відділення, передбачених ст. 127 КВК України, член виробничої секції відділення. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки (передачі) і бандеролі.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, й з таким висновком суду колегія суддів погоджується.

З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що засуджений за час відбування покарання не довів своєю поведінкою своє виправлення та у разі умовно-дострокового звільнення від покарання він не зможе дотримуватися соціальних норм життя, є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере.

Покликання прокурора як на підставу відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 ст. 81 КК України на те, що засудженому рішеннями комісії установи відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України як такому, що не стає на шлях виправлення, є необґрунтованим, оскільки ці рішення не належать до обставин, які на даний час виключають можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, а також зважаючи на незначний термін, який залишився до відбуття засудженим покарання, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законів, є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4